Ухвала
 
20 жовтня 2020 року
м. Київ
справа № 216/3844/16
провадження № 61-14794ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Литвиненко І. В.(суддя-доповідач), Грушицького А. І., Фаловської І. М.
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області              від 19 березня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду                           від 10 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про захист прав споживачів,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2016 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» (далі - ТОВ «Дніпропетровськгаз збут») про захист прав споживачів.
Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 01 серпня 2016 року ОСОБА_1 виявила попередження ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» про припинення газопостачання до будинку з підстави існування, ніби то, станом на 31 липня                     2016 року, боргу за послуги з газопостачання в сумі 2 416,57 грн. Повідомлення особисто споживачу під розписку не вручалося. Зазначила, що існування заборгованості за послуги з газопостачання не відповідає дійсності та підтверджується квитанціями про оплату газопостачання за період з 01 квітня              2016 по 29 липня 2016 року. 
Вказувала, що 24 вересня 2016 року перерахувала на розрахунковий рахунок відповідача грошові кошти в сумі 2 277,51 грн, задля уникнення від`єднання будинку споживача від газової мережі, що підтверджується відповідною квитанцією                    від 24 вересня 2016 року. Крім цього, 13 липня 2016 року нею було доплачено ще 90,00 грн. За підрахунками позивача, споживачем було здійснено переплату за не отримані послуги з газопостачання в сумі 2 086,28 грн, а збитки, які нанесені незаконними діями відповідача становлять 2 106,78 грн.
У зв`язку з викладеними обставинами, позивач просила визнати дії відповідача щодо нарахування споживачу ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 2 277,51 грн незаконними та агресивними, стягнути з відповідача на користь споживача матеріальні збитки в сумі 2 106,78 грн, зобов`язати відповідача зарахувати суму матеріальних збитків в рахунок майбутніх платежів за спожитий газ, що відобразити на особистому рахунку споживача, та стягнути з відповідача моральну шкоду у сумі 10 000 грн.
Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 березня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 березня 2020 року залишено без змін.
05 жовтня 2020 року  ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 березня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року, в якій просила скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 8 частини статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.  
Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Предметом позову у цій даній справі є визнання дій щодо нарахування споживачу заборгованості у розмірі 2 277,51 грн незаконними та агресивними, стягнення матеріальних збитків в сумі 2 106,78 грн, зобов`язання зарахувати суму матеріальних збитків в рахунок майбутніх платежів за спожитий газ та відшкодування моральної  шкоди в сумі 10 000 грн, тобто ціна позову становить 12 106,78 грн, яка станом               на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 100 = 210 200 грн).
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному перегляду, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваного судового рішення в касаційному порядку.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу retione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.
Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 5 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, 
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 березня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про захист прав споживачів відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                         І. В. Литвиненко  
 
                                                                     А. І. Грушицький
 
                                                                                                    І. М. Фаловська