Ухвала
 
09 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 313/970/19
провадження № 61-14926ск20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М. 
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 26 серпня 2020 року у справі за позовом Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2019 року Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області     (надалі - ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області) звернулось до суду із вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнено та в якому на підставі статті 14 Конституції України; статей 9, 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», статті 56 Закону України «Про охорону земель», статей 122, 211, 212 ЗК України, статей 22, 316, 317, 319, 321, 324, 386, 623, 1166, 1172, 1192 ЦК України, Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України                         від 25 липня 2007 року № 963, просило стягнути з ОСОБА_1 шкоду у сумі                       38 439,86 грн, заподіяну внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 10,0000 га, кадастровий номер 2321255100:02:013:0015, яка розташована на території Веселівської селищної ради Веселівського району Запорізької області.
Свої позовні вимоги обґрунтовувало тим, що за результатами проведеної державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель Держгеокадастру у Запорізькій області перевірки дотримання вимог земельного законодавства було виявлено факт самовільного використання ОСОБА_2 земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 10,0000 га, кадастровий номер 2321255100:02:013:0015, яка розташована на території Веселівської селищної ради Веселівського району Запорізької області. Був складений протокол за статтею 53-1 КУпАП та 02 липня 2018 року накладено штраф у сумі                 170 грн, який сплачено відповідачем. З врахуванням вимог Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок відповідачеві нарахована завдана шкода на суму 38 439,86 грн, яку ОСОБА_1 у добровільному порядку сплачувати відмовляється.
Рішенням Веселівського районного суду Запорізької області від 23 грудня 2019 року у задоволенні позову ГУ Держгеокадастру у Запорізькій області - відмолено.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 26 серпня 2020 року апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області - задоволено.
Рішення Веселівського районного суду Запорізької області від 23 грудня                       2019 року - скасовано.
Ухвалено нове судове рішення.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області шкоду у сумі 38 439,86 грн.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
06 жовтня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Запорізького апеляційного суду від 26 серпня 2020 року у вказаній вище справі, в якій просив скасувати оскаржувану постанову, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).  
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною дев`ятою статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом                      на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Згідно з статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) щовиникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя;    2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» передбачено, що у 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2020 року (на час подання касаційної               скарги) - 2 102 грн. 
Ціна позову у даній справі становить 38 439,86 грн, що станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб                             (2 102 грн х 100=210 200 грн).
Ухвалою Веселівського районного суду Запорізької області від 12 серпня 2019 року відкрито загальне позовне провадження.
Місцевий суд виходив з того, що з урахуванням статей 19, 274 ЦПК України дана справа не є малозначною, то її розгляд слід проводити у порядку загального провадження.
Однак, підставою для висновку, що справа не є малозначною, спростовані наведеними положеннями ЦПК України, оскільки справа є малозначною в силу закону відповідно до розміру ціни позову, не потребує додаткового визнання її такою судом, а розгляд її в порядку загального провадження не дає підстав для іншого висновку.
Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону. 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному перегляду, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.
Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено передбачених законом підстав для перегляду оскаржуваних судових рішень в касаційному порядку.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу retione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року). 
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).
З урахуванням наведеного, оскільки  ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, 
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 26 серпня 2020 року у справі за позовом Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                         І. В. Литвиненко  
 
                                                                В. С. Висоцька
 
                                                                                                    І. М. Фаловська