Справа  №761/21182/20                                    Головуючий в суді І інстанції - Мєлєшак О.В.
Провадження  №33/824/3452/2020                                                       Доповідач - Габрієль В.О.
Категорія: ч.1 ст.172-6 КУпАП 

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
14 вересня 2020 року                                                                                          м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Габрієля В.О., із участю особи, що притягається до адміністративної відповідальності,  ОСОБА_1 розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 24 липня 2020 року, - 
 
В С Т А Н О В И В :
 
Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 липня 2020 року
 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, не працюючу, яка раніше до адміністративної відповідальності не притягувалась, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 -
 
визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.
Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-6 КУпАП закрито за закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення.
 
Відповідно до постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, за те що, вона обіймаючи посаду провідного спеціаліста (фінансові питання) Посольства України у Федеративній Республіці Нігерія, будучи державним службовцем категорії "В", відповідно до підпункту "а" пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України "Про запобігання корупції", примітки до статті 172-6 КУпАП, являючись суб`єктом відповідальності, на якого поширюється дія Закону України "Про запобігання корупції", в порушення вимог абзацу 1 частини 2 статті 45 даного Закону, 07.05.2018 припинивши виконання функцій держави, 15.06.2019 о 16:55 несвоєчасно без поважних причин подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, за період, не охоплений раніше поданими деклараціями (перед звільненням), шляхом заповнення електронної форми на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - Національне агенство) через власний персональний електронний кабінет суб`єкта декларування у системі Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі - Реєстр), чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною 1 статті 172-6 КУпАП. 
 
Не погоджуючись із вказаним рішенням  ОСОБА_1  подано апеляційну скаргу, у якій вона просить скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172-6 КУпАП.
Мотивуючи свої вимоги зазначає, що постанова є необґрунтованою та такою, що ухвалена із порушенням вимог процесуального права, оскільки суд першої інстанції невірно застосував норми права і не забезпечив дотримання вимог законодавства щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності із Законом. Апелянт вказує, що відсутність визначеного Законом терміну подання декларації в разі припинення діяльності унеможливлює безумовну констатацію несвоєчасності такого подання. Крім того, мало місце недостовірне та неповне її інформування щодо її дій прав та обмежень у контексті дотримання антикорупційного законодавства, і саме ці неточності та протиріччя між фактичними вимогами чинного законодавства та отриманими інструкціями від фахівців з питань протидії та запобігання корупції в установі, з якою вона перебувала у трудових відносинах, ввели її в оману, що і стало передумовою неумисного порушення вимог Закону, щодо термінів подачі тих чи інших декларацій.
Апелянт звертає увагу, що судом першої інстанції не було досліджено та не було надано відповідну правову оцінку наявним у матеріалах справи беззаперечним доказам відсутності умислу вчинення нею діяння. Також, НАЗК було проігноровано вимоги ст.49 Закону України "Про запобігання корупції" та не виконало свої зобов`язання щодо письмового повідомлення ОСОБА_1 про виявлене порушення нею строків декларування та, відповідно не надало суб`єкту декларування можливості самореабілітуватися. З боку уповноваженої особи Національної поліції мала місце необ`єктивна і упереджена кваліфікація наявних у матеріалах справи доказів та трактування фактів, що свідчили про відсутність вини ОСОБА_1 і на момент складання протоколу вже містились у матеріалах справи. Більш того, сам протокол про адміністративне правопорушення є таким, що складено з порушенням ст.247 КУпАП, оскільки був складений після закінчення дворічного строку з дня вчинення правопорушення  та збігу шестимісячного строку з дня виявлення правопорушення, що обмежено нормою ст.38 КУпАП. З огляду на те, що протокол є документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення і відповідно до ст.251 КУпАП є одним із джерел доказів, на основі яких ґрунтується повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин справи та правильне її вирішення, а тому його невідповідність Закону, є підставою для визнання його недопустимим та недостовірним доказом, і як наслідок закриття провадження у справі.
 
Заслухавши доповідь судді, доводи ОСОБА_1 на підтримку поданої апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
 
Згідно з положеннями ст.245 КУпАП, основним завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до п.1 ст.1 Закону України "Про запобігання корупції", правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони або обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільну-правову відповідальність.
Правовими приписами ч.1 ст.172-6 КУпАП встановлена відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Встановлено, що відповідно до Наказу Міністерства закордонних справ України від 13.11.2013 № 2687-ос ОСОБА_1 призначено на посаду провідного спеціаліста (фінансові питання) Посольства України у Федеративній Республіці Нігерія.
Згідно наказу Міністерства закордонних справ від 08.06.2016 № 929-ос присвоєно дев`ятий ранг державного службовця.
Отже посада провідного спеціаліста (фінансові питання) Посольства України у Федеративній Республіці Нігерія не відноситься до категорії «А» і «Б», що означає віднесення такої посади до категорії «В» посад державної служби.
У відповідності до частини 1 статті 65 даного Закону за вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення особи, зазначені в частині першій статті 3 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.
Відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» державні службовці є суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону.
У відповідності до статті 1 вказаного Закону суб`єкти декларування - особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а» і «в» пункту 2, пунктах 4 і 5 частини першої статті 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону.
Отже, встановлено, що ОСОБА_1 , будучи державним службовцем категорії «В» є суб`єктом, на якого поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» та є суб`єктом відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з корупцією.
Частиною першою форми визначено, що декларація заповнюється та подається особисто суб`єктом декларування на веб-сайті Національного агентства через власний персональний електронний кабінет суб`єкта декларування у системі Реєстру, шляхом заповнення електронної форми.
Відповідно до підпункту 2 пункту 5 розділу II Порядку формування, ведення та оприлюднення (надання) інформації Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції № 3 від 10.06.2016, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 15.07.2016 за № 959/29089 (із змінами та доповненнями), декларація перед звільненням подається не пізніше двадцяти робочих днів з дня припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншої діяльності, зазначеної у підпунктах «а», «в» пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції».
Така декларація охоплює період, який не був охоплений деклараціями, раніше поданими суб`єктом декларування, та містить інформацію станом на останній день такого періоду. Останнім днем такого періоду є день припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншої діяльності, зазначеної у підпунктах «а», «в» пункту 2 частини першої статті 3 Закону. Під раніше поданими деклараціями розуміються декларації, що були подані до Реєстру відповідно до Закону.
Згідно частини 1 статті 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Порядком перевірки факту подання суб`єктами декларування декларацій відповідно до Закону України "Про запобігання корупції" та повідомлення Національного агентства з питань запобігання корупції про випадки неподання чи несвоєчасного подання таких декларацій затвердженого Рішенням Національного агентства з питань запобігання корупції 06.09.2016 № 19 зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.11.2016 за № 1479/29609 визначено, що припиненням діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування є день видачі трудової книжки суб`єкту декларування, із зазначенням підстав такого припинення.
Отже, ОСОБА_1 , фактично припинивши діяльність пов`язану із виконанням функцій держави або місцевого самоврядування 07.05.2018 зобов`язана була подати декларацію особи, яка припиняє діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, шляхом особистого заповнення електронної форми на веб-сайті Національного агентства через власний персональний електронний кабінет суб`єкта декларування у системі Реєстру, не пізніше двадцяти робочих днів з дня припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або іншої діяльності, зазначеної у підпунктах «а», «в» пункту 2 частини першої статті 3 Закону України «Про запобігання корупції».
Відповідно до положень статей 251-253 Цивільного Кодексу України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Він може визначатися рокам, місяцями, тижнями, днями або годинами. Його перебіг починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Тобто упродовж періоду часу з 00:00 годин 08.05.2018 по 23:59 годин 05.06.2018 ОСОБА_1 була зобов`язана подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, неохоплений раніше поданими деклараціями (перед звільненням), шляхом особистого заповнення електронної форми на веб-сайті Національного агентства через власний персональний електронний кабінет суб`єкта декларування у системі Реєстру.
Відповідно до публічної частини Реєстру ОСОБА_1 , подала шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, неохоплений раніше поданими деклараціями (перед звільненням), лише 15.06.2020 о 16:55, а отже не своєчасно.
Поважних причин, які б перешкодили ОСОБА_1 вчасно подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період не охоплений раніше поданими деклараціями (перед звільнення) шляхом особистого заповнення електронної форми на веб-сайті Національного агентства через власний персональний електронний кабінет суб`єкта декларування у системі Реєстру не встановлено.
Таким чином, встановлено, що ОСОБА_1 будучи суб`єктом відповідальності, на якого поширюються вимоги Закону України «Про запобігання корупції», в порушення вимог абзацу 1 частини 2 статті 45 даного Закону, 07.05.2018 припинивши виконання функцій держави, 15.06.2019 о 16:55 несвоєчасно без поважних причин подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за період, неохоплений раніше поданими деклараціями (перед звільненням), шляхом заповнення електронної форми на офіційному веб-сайті Національного агентства через власний персональний електронний кабінет суб`єкта декларування у системі Реєстру.
Висновок суду щодо вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП, за обставин, викладених в постанові, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.
Доводи про те, що протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією №284 від 07 липня 2020 року є недопустимим доказом, оскільки на думку апелянта, уповноважена особа Національної поліції, при виявленні факту закінчення строків, передбачених ст.38 КУпАП, мала вжити заходів щодо закриття справи є такими, що суперечать нормам КУпАП. Оскільки, справа про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.172-6 КУпАП підвідомча суду і рішення про її закриття може приймати виключно суд.
Відсутність умислу ОСОБА_1 на вчинення адміністративного правопорушення не може слугувати підставою для звільнення особи від адміністративної відповідальності, оскільки порушення, що виразилося у несвоєчасному поданні без поважних причин декларації, може бути вчинено як умисно, так і з необережності.
Відповідно до вимог ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що причиною несвоєчасного подання нею декларації було неналежне інформування її щодо вимог антикорупційного законодавства працівниками установи, з якою вона перебувала в трудових відносинах. Проте, такі твердження, на думку суду апеляційної інстанції, є непереконливими. Оскільки, як вбачається з матеріалів справи, при прийнятті на роботу ОСОБА_1 було ознайомлено з вимогами антикорупційного законодавства, про що свідчить її підпис в листі ознайомленні з вимогами законодавства та нормативно-правових актів, що регламентують проходження дипломатичної служби, а також з попередженнями про обмеження, встановлені законодавством України, пов`язані із прийняттям на державну службу та її проходження від 09.11.2017 року.
Також, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про порушення Національним агентством з питань запобігання корупції вимог ч.3 ст.49 Закону України "Про запобігання корупції", оскільки вказана норма Закону регулює правовідносини, що виникають у разі неподання суб`єктом декларування декларації. Проте, в даному випадку існує факт несвоєчасного подання ОСОБА_1 декларації.
Доказів на спростування висновків місцевого суду апелянтом у апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході апеляційного розгляду не здобуто.
Відповідно до ст.38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізнішн двох років з дня його вчинення.
Згідно з п.7 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за закінченням строків на момент розгляду справи, передбачених ст.38 КУпАП.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 строки передбачені ст.38 КУпАП закінчились. Відтак, провадження по справі підлягає закриттю у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.
Підсумовуючи зазначене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду та вважаються судом апеляційної інстанції необґрунтованими.
Із огляду на вищезазначене, постанова місцевого суду відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає, у зв`язку із чим залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст.294 КУпАП, суд апеляційної інстанції, - 
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 24липня 2020 року щодо  ОСОБА_1 - без змін. 
Постанова апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

 
Суддя Київського
апеляційного суду                                                                                  В.О.  Габрієль