Номер провадження: 22-ц/813/7512/20 
Номер справи місцевого суду: 522/13633/18
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2020 року                                                                         м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.
за участю секретаря – Бикової К.А.,
учасники справи:
представник апелянта - Ворсуляк О.В.,
розглянувши справу за апеляційною скаргою поданою через представника ОСОБА_1 – адвоката Ворсуляк Олександра Валентиновича на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28.10.2019 року по цивільній справі за поданням державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Крецул Вадима Андрійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , -
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст вимог
До Приморського районного суду м. Одеси надійшло подання державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Крецул В.А. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 .
Подання обґрунтоване тим, що на примусовому виконанні у Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області знаходиться виконавче провадження 58851532 з виконання виконавчого листа №523/13633/18, виданого Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 597788,59 грн. Боржник ухиляється від виконання рішення.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28.10.2019 року подання державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Крецул Вадима Андрійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 - задоволено.
Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянину Йорданії ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспортний документ НОМЕР_1 , посвідка на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_2 , видана 19.12.2013 року, строком дії до 15.07.2020 року, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , без вилучення паспортного документа - до виконання зобов`язань за виконавчим документом №522/13633/18, виданого 03.04.2019 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 ( ОСОБА_3 ) на користь ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 597 788,59 гривень.

Коротний зміст вимог апеляційної скарги
Не погоджуючись з вище вказаною ухвалою суду першої інстанції 10.07.2020 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Ворсуляк О.В. було подано апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Приморського районного суду від 28.10.2019 року за поданням державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Крецула В.А. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 – скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні подання державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Крецула В.А. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України громадянину Йорданії – ОСОБА_1 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та заперечення інших учасників справи
У поданій апеляційні скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Ворсуляк Олександр Валентинович вважає ухвалу приморського районного суду м. Одеси від 28.10.2019 року необгрунтованою і незаконною, а тому такою, що підлягає скасуванню.
Апелянт зазначає, що судом при розгляді справи було порушено право на рівність за мовною ознакою, та право на захист та справедливий суд, оскільки відповідач в межах вузькопрофільної навчальної програми розумів російську мову та зовсім не розуміючи української.
Таким чином, апелянт вважає, що суд не з`ясував усіх питань при розгляді справи та не вжив заходів для забезпечення права відповідача на захист та рівність за мовною ознакою за наявності реальних механізмів для досягнення цього у законодавстві.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала прийнята із надуманих міркувань, суд формально поставився до оцінки наданих йому матеріалів, не з`ясував найголовнішого – що божник не тільки не ухиляється, а виконує рішення суду.
Представник апелянта зазначає, що згідно листа Одеського національного медичного університету « 01-08/106 від 12.07.2019 року громадянин Йорданії ОСОБА_1 сплачує кошти за контракт готівкою, заборгованості не має. 
З огляду на зазначене пояснює, по-перше те, що ОСОБА_1 сплачує за навчання кошти, які надають йому батьки саме для оплати навчання, тому вони не є його власними та він не вправі витрачати на будь-що інше.
По-друге, державним виконавцем не надавалось, а судом першої інстанції не встановлювалось, чи надходили на рахунок ДВС кошти ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості.
По-третє, державному виконавцю було відомо місце навчання ОСОБА_1 , а тому була можливість знайти його саме у навчальному закладі.
Представник апелянта наголошує на тому, що після ознайомлення з постановою про відкриття виконавчого провадження від 03.05.2019 року, ОСОБА_1 систематично сплачував кошти на виконання рішення суду, та робив це по можливості, як студент.На підтвердження реального виконання рішення суду апелянт надає копії квитанції про перерахування коштів.
ОСОБА_1 також зазначає, що з матеріалів справи не вбачається:
-Наміру боржника вибути за межі України задля ухилення від виконання зобовязання, тим більше зважаючи на те, що боржник є студентом Одеського національного медичного університету.
-Факту невиконання зобов`язання рішення суду
-Об`єктивно наявного факту умисного ухилення боржника від виконання рішення суду.
З огляду на зазначене ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції ухвалу Приморського районного суду від 28.10.2019 року за поданням державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Крецула В.А. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 – скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні подання державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Крецула В.А. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України громадянину Йорданії – ОСОБА_1 .
Відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.
У судове засідання 15.10.2020 року з`явився представник ОСОБА_1 - адвокат Ворсуляк Олексанлр Валентинович, апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі, просив суд апеляційної інстанції ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28 жовтня 2019 року скасувати.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Заяв, клопотань не надали.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішені питання щодо розгляду справи по суті, усвідомленість її учасників про розгляд справи, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її учасників.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 31.07.2020 року апеляційну скаргу подану через представника ОСОБА_1 – адвоката Ворсуляк Олександра Валентиновича на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28.10.2019 року по цивільній справі за поданням державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Крецул Вадима Андрійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 - було залишено без руху.
01 вересня 2020 року ухвалою Одеського апеляційного суду під головуванням судді Князюка О.В. провадження за апеляційною скаргою поданою через представника ОСОБА_1 – адвоката Ворсуляк Олександра Валентиновича на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28.10.2019 року по цивільній справі за поданням державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Крецул Вадима Андрійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 - було відкрито.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 02.09.2020 року Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді – Князюка О.В., суддів – Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П. цивільну справу було призначено до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини
Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області знаходиться виконавче провадження 58851532 з виконання виконавчого листа №523/13633/18, виданого Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 597788,59 грн. Боржник ухиляється від виконання рішення.
Постановою державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Крецул В.А. від 09.04.2019 року відкрите виконавче провадження з приводу виконання рішення суду.
Постанову про відкриття виконавчого провадження було направлено боржнику та стягувачу.
ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами виконавчого провадження 03.05.2019 року.
ОСОБА_1 , що є громадянином Йорданії перебуває на території України на законних підставах та документований посвіткою на тимчасове проживання в Україні.
Постановою державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Крецул В.А. від 09.04.2019 року накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 .
Згідно акту державного виконавця Крецул В.А. від 12.04.2019 року, за адресою вказаною у виконавчому листі боржника не виявлено.
Згідно листа Портофранківського відділення Приморського відділу поліції в м. Одеса ГУ Національної поліції в Одеській області №36/2-1259 від 06.08.2019 року, встановити місцезнаходження та опитати ОСОБА_4 не представилося можливим.
Згідно листа Одеського національного медичного університету №01-08/106 від 12.07.2019 року громадянин Йорданії ОСОБА_5 сплачує кошти за контракт готівкою, заборгованостей немає.

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно Конституції України, ЦПК України обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Європейський суду з прав людини, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).
Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
Частинами 3 і 4 ст. 22 Закону від 22 вересня 2011 р. "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачено, що виїзд та в`їзд з/та в Україну іноземця та особи без громадянства може бути за рішенням суду тимчасово відкладено до виконання ним майнових зобов`язань перед фізичними та юридичними особами в Україні, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України або тимчасово обмежується право виїзду з України.
Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно зі ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.
Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області знаходиться виконавче провадження 58851532 з виконання виконавчого листа №523/13633/18, виданого Приморським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 597788,59 грн. Боржник ухиляється від виконання рішення.
Постановою державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Крецул В.А. від 09.04.2019 року відкрите виконавче провадження з приводу виконання рішення суду.
ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами виконавчого провадження 03.05.2019 року.
ОСОБА_1 , що є громадянином Йорданії перебуває на території України на законних підставах та документований повісткою на тимчасове проживання в Україні.
Частинами 3 і 4 ст. 22 Закону від 22 вересня 2011 р. "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачено, що виїзд та в`їзд з/та в Україну іноземця та особи без громадянства може бути за рішенням суду тимчасово відкладено до виконання ним майнових зобов`язань перед фізичними та юридичними особами в Україні, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України або тимчасово обмежується право виїзду з України.
За ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.
На виконання статті 2 Указу Президента України "Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень судів" від 24.03.2008 № 261/2008 стосовно врегулювання порядку виїзду за кордон осіб, які мають невиконані зобов`язання, було видано спільного листа Міністерства юстиції України та Адміністрації Державної прикордонної служби України від 27.05.2008 № 25-32/463 та № 25-5347, в якому зазначено, що наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, у тому числі аліментних, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України, до того ж питання такого обмеження вирішується судом.
Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).
Відповідно до висновків, викладених Верховним Cудом України при проведенні аналізу судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.
У листі Верховного Суду України від 01.02.2013 "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України" зазначено, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного встановлення усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.
Отже, Законом України "Про виконавче провадження" закріплено право державного виконавця, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України.
Поряд з цим, згідно з правилами статті 337 ГПК України, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи може мати місце виключно у випадку:
- коли ця особа є боржником;
- невиконання нею судового рішення, на строк до повного виконання такого судового рішення.
І такий захід забезпечення виконання судового рішення є виключним.
Таким чином, наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї, є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.
Аналіз наведеного дає підстави для висновку про те, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин заявник повинен надати достатньо підтверджені відомості про те, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.
Ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника судовим рішенням, може полягати як в активних діях (нез`явлення на виклики державного виконавця, приховування майна, доходів тощо), так і в пасивних діях (невжиття будь-яких заходів для виконання обов`язку сплатити кошти).
При цьому Касаційний господарський суд у постанові від 19.08.2020 року справа № 910/8130/17 звертає увагу на те, що Закон України "Про виконавче провадження" є спеціальною нормою права, якою врегульовано умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню. Тобто вказаним Законом врегульовано права та обов`язки осіб, на правовідносини яких розповсюджується дія такої норми права.
Відтак якщо спеціальною нормою права (пунктом 19 частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження") передбачено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів, то обмеження виконавця у такому праві означатиме порушення прав виконавця, які визначені спеціальною нормою права, а саме Законом України "Про виконавче провадження".
Суд має повноваження щодо обмеження у праві виїзду боржника виключно у випадку його ухилення від виконання рішення суду. Відповідно до копій квитанцій наданих апелянтом – ОСОБА_1 було сплачено 0,05% від суми у розмірі 597 788,59 грн, що підлягає сплаті за виконавічим документом № 522/13633/18 виданого 03.04.2019 року Приморським районним судом м. Одеси на користь ОСОБА_2 на виконання судового рішення. Також, колегія суддів враховує той факт, що ОСОБА_1 є громадянином Йорданії, та може покинути територію України з метою ухилення від виконання рішення. На підставі викладеного апеляційний суд вважає, що подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника є обґрунтованим.
З огляду на зазначене, колегія судді приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

РЕЗУЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 28.10.2020 року по цивільній справі за поданням державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Крецул Вадима Андрійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:                                                                 О.В. Князюк

Судді:                                                                         А.П. Заїкін

                                                                        О.М. Таварткіладзе