Справа № 127/2487/15-ц
Провадження № 22-ц/801/519/2020
Категорія: 40
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Береговий О. Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 року	Справа № 127/2487/15-ц	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),
суддів: Ковальчука О.В., Панасюка О.С.,
за участю секретаря судового засідання Куленко О.В.,
учасники справи:
позивач: ПАТ КБ «Хрещатик» (правонаступник ТОВ «ФК «Есаймент»),
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Вінницької міської ради,
розглянув цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» (правонаступник ТОВ «ФК «Есаймент») до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 , Служби у справах дітей Вінницької міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 грудня 2019 року, ухваленого в залі судових засідань місцевого суду під головуванням судді Вохмінової О.С., дата складення повного тексту рішення 24 грудня 2019 року,

встановив:

В лютому 2015 року ПАТ «КБ «Хрещатик» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки – будинок та земельну ділянку, що розташовані по АДРЕСА_1 , які належать на праві власності останньому.
В липні 2015 року ПАТ «КБ «Хрещатик» подало заяву до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору – ОСОБА_3 про уточнення позовних вимог та звернення стягнення на предмет іпотеки.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28 вересня 2015 року залучено в якості третьої особи без самостійних вимог орган опіки і піклування Вінницької міської ради.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25 грудня 2009 року між ВАТ КБ «Хрещатик» (правонаступником є ПАТ «КБ «Хрещатик») та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 20/09/фо/сі (із подальшим внесенням змін та доповнень), відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в сумі 2 150 000 грн. на строк до 25 грудня 2012 року із щомісячною сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 25% річних. Банк повністю виконав умови договору, однак ОСОБА_3 своє зобов`язання не виконав і станом на 23 липня 2015 року заборгованість по договору становила 5 532 144,90 грн., яка складається з: заборгованості по кредиту – 2 090 000 грн., заборгованості по відсоткам 1 922 116,44 грн., пені за прострочення сплати кредиту – 840 523,56 грн., пені за прострочення сплати відсотків – 679 504,90 грн. З метою забезпечення виконання зобов`язання за цим кредитом, 28 грудня 2009 року між ПАТ «КБ «Хрещатик» та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки № 20/09/фо/сі-2 (з подальшими змінами) відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 передав в іпотеку нерухоме майно – будинок, загальною площею 352,1 кв.м., житловою – 90,2 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , який належав йому на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 12 травня 2008 року, зареєстрованого в БТІ № 3723. За погодженням сторін вартість предмета іпотеки склала 1 968 474 грн. Крім того, з метою забезпечення виконання зобов`язання за цим кредитом, 28 грудня 2009 року між ПАТ «КБ «Хрещатик» та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки № 20/09/фо/сі-3 (з подальшими змінами), відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 передав в іпотеку нерухоме майно – земельну ділянку, площею 0,0645 га, кадастровий номер 0510100000:01:005:0030, цільове призначення – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 на праві власності на підставі державного акту ЯБ 397148, виданого 30 січня 2007 року, зареєстрованого в реєстрі 010700200046. За погодженням сторін вартість предмета іпотеки становила 250 056 грн.
Вказані порушення зобов`язань за кредитним та іпотечним договором стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 грудня 2019 року позовні вимоги ПАТ «КБ «Хрещатик» задоволено частково.
Звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження в рахунок часткового погашення боргу по кредитному договору № 20/09/фо/сі від 25 грудня 2009 року, укладеного між ПАТ КБ «Хрещатик» та ОСОБА_3 , в сумі 4 992 910,44 грн., що складається з суми простроченого кредиту – 2 090 000 грн., заборгованості по відсотках – 1 794 712,32 грн., пені по простроченому кредиту – 633 642,19 грн., пені по прострочених відсотках – 474 555,93 грн.:
-будинок, загальною площею 352,1 кв.м., житловою площею 90,2 кв.м., вартістю 1 968 474 грн., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 ;
-земельну ділянку, площею 0, 0645 га, кадастровий номер 0510100000:01:005:0030, з цільовим призначенням – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, вартістю 250 056 грн., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 .
Встановлено початкову ціну реалізації предметів іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Хрещатик» судові витрати в сумі 3 654 грн. в рівних частках.
В решті позову – відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що на її думку суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, щодо розміру заборгованості за кредитним договором, оскільки вважає, що вказаний розмір заборгованості встановлений на основі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 вересня 2015 року в справі № 127/27568/14-ц за позовом ПАТ «КБ «Хрещатик» в особі Вінницького регіонального відділення до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, яке скасоване ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 червня 2020 року, а позовні вимоги залишені без розгляду та постанови Вінницького апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року в справі №127/9751/15-ц за позовом ПАТ «КБ «Хрещатик» до ОСОБА_4 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, на яке подана касаційна скарга і відповідно 29 листопада 2019 року Верховним Судом відкрито касаційне провадження та зупинено виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 грудня 2016 року та постанови Вінницького апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року в справі №127/9751/15-ц до закінчення касаційного провадження. Скаржник вважає, що оскільки позивачем не проведено оцінки спірного майна та не надано відомостей про початкову ціну предмета іпотеки, підстав для задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки не було. Разом з тим, відповідач заперечує, обставини які встановлені судом першої інстанції, щодо обізнаності та погодження з позивачем внесення змін до Договору іпотеки № 20/09/фо/сі-2 та Договору іпотеки №20/09фо/сі-3, оскільки вважає, що вказані зміни не вносились. Окрім того, відповідач, вважає, що укладенням додаткової угоди №3 до кредитного договору від 27 грудня 2010 року, змінено позивачем внутрішній графік погашення в односторонньому порядку, оскільки укладення додаткової угоди №3 погоджено лише з ПП «Арт Хаус Мілленіум», а не з скаржником, як майновим поручителем.
06 березня 2020 року ПАТ «КБ «Хрещатик» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечило аргументи відповідача викладені в апеляційній скарзі вказавши, що судом першої інстанції вірно встановлено факт невиконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором та розмір заборгованості відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 23 липня 2015 року. Окрім того, зазначає, що питання припинення поруки було предметом розгляду Вінницьким міським судом Вінницької області у справі № 127/26817/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «КБ «Хрещатик» про визнання припиненим зобов`язання за договорами іпотеки №20/09/фо/сі-2 від 28 грудня 2009 року та №20/09/фо/сі-3 від 28 грудня 2009 року. 02 жовтня 2019 року Вінницьким апеляційним судом винесена постанова про задоволення апеляційної скарги ПАТ «КБ «Хрещатик», та скасовано рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 жовтня 2018 року і постановлено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 05 лютого 2020 року Постановою Верховного суду, по справі № 127/26817/16-ц, касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а постанову Вінницького апеляційного суду від 02 жовтня 2019 року без змін. Зважаючи на викладене, позивач вважає, що порука не є припинена, а оскаржуване рішення суду від 23 грудня 2019 року, щодо звернення стягнення на предмет іпотеки відповідає дійсним обставинам справи.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26 березня 2020 року залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Есаймент», як правонаступника Акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» у цивільній справі за позовом ПАТ «КБ «Хрещатик» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , Служба у справах дітей Вінницької міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки. (а.с. 183 т.3). Зазначена ухвала Вінницького апеляційного суду від 26 березня 2020 року набрала законної сили.
13 квітня 2020 року ТОВ «ФК «Есаймент» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому підтримало заперечення позивача ПАТ КБ «Хрещатик» викладені в відзиві на вказану апеляційну скаргу, вказавши, що судом першої інстанції вірно встановлено розмір заборгованості по кредитному договору та відсутності підстав щодо припинення поруки. Окрім того, вважає, що позивач не зобов`язаний був надавати докази щодо оцінки предмета іпотеки, а Вінницький міський суд Вінницької області зазначати в рішенні від 23 грудня 2019 року.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечення викладені у відзиві на апеляційну скаргу, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції частково не відповідає цим вимогам.
Судом достовірно встановлено, що 25 грудня 2009 року між ВАТ «КБ «Хрещатик» (правонаступником є ПАТ «КБ «Хрещатик») та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 20/09/фо/сі, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в сумі 1 650 000 грн. під 28% річних терміном погашення 25 грудня 2010 року (а.с. 146 т.1). В червні 2010 року позичальник звернувся з клопотанням про збільшення суми кредиту на 500 000 грн. з встановленням загальної кредитної заборгованості в сумі 2 150 000 грн. та продовженням терміну погашення кредиту до 25 грудня 2011 року, в зв`язку з чим 19 липня 2010 року укладений додатковий договір № 1 про внесення змін до кредитного договору від 25 грудня 2009 року (а.с. 148 т.1).
18 жовтня 2010 року між сторонами укладений додатковий договір № 2, відповідно до якого зменшено процентну ставку за кредитним договором до 25% річних та продовжено термін погашення кредиту до 25 грудня 2012 року, змінено графік погашення кредиту (а.с. 149 т.1).
27 грудня 2010 року укладений додатковий договір № 3, згідно якого змінений графік погашення кредиту і встановлено, що погашення кредиту в сумі 2 150 000 грн. здійснюється до 25 грудня 2012 року, надано відстрочку у сплаті відсотків до 30 червня 2011 року (а.с. 150 т.1).
Відповідно до п. 1.3 кредитного договору позичальник зобов`язався використати кредит на цілі, передбачені кредитним договором, сплатити банку відсотки за користування кредитом і комісії у розмірах та порядку, передбачених кредитним договором та повернути банку суму кредиту в порядку і строки, передбачені цим договором.
Згідно з пунктом 6.2.1 кредитного договору у випадку прострочення погашення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісії за розгляд та аналіз кредитного проекту, за відкриття кредитної лінії, за невикористаний залишок кредитних коштів, позичальник сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми невикористаних зобов`язань за кожен день прострочення.
Банк виконав своє зобов`язання за кредитним договором, проте позичальник ОСОБА_3 борг не погасив.
З метою забезпечення виконання основного зобов`язання за кредитним договором від 25 грудня 2009 року, між ПАТ «КБ «Хрещатик» та ОСОБА_2 28 грудня 2009 року був укладений договір іпотеки (а.с. 151-152 т.1), відповідно до якого іпотекодавець ОСОБА_2 передав в іпотеку належне йому на праві власності майно – будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 352,1 кв.м., житловою – 90,2 кв.м. За погодженням сторін заставна вартість предмета іпотеки становить 1 968 474 грн. Сторони погодились з тим, що у випадку задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки його вартість буде визначатись за цінами, що реально склались на ринку на момент задоволення на аналогічне предмету іпотеки майно. При невиконанні позичальником зобов`язань, забезпечених іпотекою, іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки відповідно до Закону України «Про заставу», «Про іпотеку» (п. 1.6 договору). Договір посвідчений за згодою дружини іпотекодавця – ОСОБА_1 .
Відповідно до п. 6.1 договору іпотека діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором (а.с. 151-152 т.1).
19 липня 2010 року між сторонами був укладений договір № 1 про внесення змін до договору іпотеки, згідно якого в новій редакції були викладені п.п. 1.1 договору, в зв`язку з внесенням змін до кредитного договору № 20/09/фо/сі від 25 грудня 2009 року. Визначено, що іпотекою забезпечується зобов`язання ОСОБА_3 за договором від 25 грудня 2009 року, за умовами якого позичальник зобов`язаний повернути іпотекодержателю в строк до 25 грудня 2011 року кредит в сумі 2 150 000 грн., сплатити відсотки за користування кредитом з розрахунку 28% річних, а також комісії, можливі штрафні санкції та збитки відповідно до умов кредитного договору (а.с. 153 т. 1).
29 жовтня 2010 року між ПАТ «КБ Хрещатик» та ОСОБА_2 був укладений договір № 2, в зв`язку із внесенням змін до кредитного договору від 25 грудня 2009 року, відповідно до якого п. 1.1 договору іпотеки № 20/09/фо/сі-2 викладений в новій редакції. Іпотекою забезпечуються зобов`язання за кредитним договором від 25 грудня 2009 року, за умовами якого позичальник зобов`язаний повернути іпотекодержателю в термін до 25 грудня 2012 року кредитні кошти в сумі 2 150 000 грн., сплатити відсотки за користування кредитним коштами з розрахунку 25% річних, а також комісії, можливі штрафні санкції та збитки відповідно до умов кредитного договору. Порядок виконання зобов`язань, що забезпечуються іпотекою, викладений в п. 2.1 договору від 29 жовтня 2010 року (а.с. 154 т.1).
Запис про обтяження іпотекою будинку АДРЕСА_1 був внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 28 грудня 2009 року, реєстраційний номер 9390966 (а.с. 59, 103 т. 1).
З метою забезпечення виконання основного зобов`язання за кредитним договором від 25 грудня 2009 року, 28 грудня 2009 року між ПАТ КБ «Хрещатик» та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки № 20/09/фо/сі-3, відповідно до якого ОСОБА_2 передав в іпотеку земельну ділянку з цільовим призначенням – для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0645 га, кадастровий номер 0510100000:01:005:0030, що належала іпотекодавцю на праві власності (а.с. 155-156 т.1). Договір укладений за згодою дружини – ОСОБА_1 , дійсний до повного виконання зобов`язань за кредитним договором.
19 липня 2010 року укладений договір № 1 про внесення змін до договору іпотеки в зв`язку з тим, що 19 липня 2010 року ПАТ КБ «Хрещатик» та ОСОБА_3 погодили зміни до кредитного договору від 25 грудня 2009 року. Пункт 1.1 договору іпотеки викладений в новій редакції, відповідно до якої іпотекою забезпечується виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором в строк до 25 грудня 2011 року в сумі 2 150 000 грн., сплата відсотків за користування кредитом в розмірі 28% річних, а також комісії, штрафні санкції та збитки відповідно до умов кредитного договору (а.с. 157 т.1).
29 жовтня 2010 року укладений договір № 2 про внесення змін до договору іпотеки в зв`язку з тим, що 18 жовтня 2010 року між позичальником та іпотекодержателем до кредитного договору від 18 жовтня 2010 року внесені зміни. Пункти 1.1, 2.1 договору іпотеки викладені в новій редакції, відповідно до яких іпотекою забезпечується зобов`язання позичальника за кредитним договором в термін до 25 грудня 2012 року повернути кредитні кошти в сумі 2 150 000 грн., сплатити відсотки за користування кредитом з розрахунку 25% річних, а також комісії, можливі штрафні санкції та збитки відповідно до умов кредитного договору. Порядок виконання зобов`язання викладений в п. 2.1 договору (а.с. 158 т.1).
Запис про обтяження іпотекою земельної ділянки, площею 0,0645 га, що розташована по АДРЕСА_1 , був внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 28 грудня 2009 року, реєстраційний номер 9390623 (а.с. 60 т. 1).
За таких обставин, суд вважає, що правовідносини, що виникли між сторонами, є зобов`язальними і регулюються нормами глав 47-49, 51 ЦК України, а також спеціальними нормами глави 71 ЦК України, Закону України «Про іпотеку».
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 1054 ч. 1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).
Аналогічний висновок зроблений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17.
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
У пунктах 91-93 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 2 грудня 2015 року у справі № 6-249цс15, та зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
З урахуванням наведених норм матеріального права та фактичних обставин справи, зокрема того, що боржник своєчасно не здійснював погашення за кредитним договором у строки та на умовах обумовленими сторонами та в даному випадку пред`явленням вимоги до відповідача про дострокове повернення кредиту є пред`явлення цього позову. Проте, відповідач і до цього часу борг в повному обсязі не повернув, тому відповідно до умов договору у банка виникло право на захист свого порушеного права.
У разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (ст. 589 ЦК).
За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч. 5 ст. 590 ЦК України якщо предметом застави є дві або більше речей (два або більше прав), стягнення може бути звернене на всі ці речі (права) або на будь-яку з речей (прав) на вибір заставодержателя.
Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Встановлення розміру заборгованості за кредитним договором має значення для вирішення справи, так як іпотекодавець, будучи майновим поручителем, несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки (ст. 11 Закону України «Про іпотеку»), та відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ст. 533 ЦК України).
Так, з матеріалів справи, вбачається, що відповідно до розрахунку, наданого позивачем, станом на 23 липня 2015 року заборгованість ОСОБА_3 за кредитним договором № 20/09/фо/сі від 25 грудня 2009 року становить 5 532 144,90 грн. і складається з: заборгованості по кредиту – 2 090 000 грн., заборгованості за відсотками 1 922 116,44 грн., пені по простроченому кредиту 840 523,56 грн., пені по простроченим відсоткам 679 504,90 грн. (а.с. 159-160 т.1).
Разом з тим, задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, зокрема при визначені розміру заборгованості за кредитним договором, не беручи до уваги розрахунок заборгованості що наданий позивачем, станом на 23 липня 2015 року, поклав в основу свого рішення інше рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 вересня 2015 року в справі № 127/27568/14-ц за позовом ПАТ «КБ «Хрещатик» в особі Вінницького регіонального відділення до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та постанову Вінницького апеляційного суду від 08 жовтня 2019 року в справі №127/9751/15-ц за позовом ПАТ «КБ «Хрещатик» до ОСОБА_4 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки
Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.
Як встановлено апеляційним судом, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 березня 2020 року заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 вересня 2015 року в справі № 127/27568/14-ц, яким позов ПАТ «КБ «Хрещатик» в особі Вінницького регіонального відділення до ОСОБА_3 задоволено та стягнуто з позичальника ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Хрещатик» в особі Вінницького регіонального відділення заборгованість за кредитним договором № 20/09/фо/сі від 25 грудня 2009 року в розмірі 4 992 910,44 грн., що складається з: суми простроченого кредиту – 2 090 000, заборгованості по відсотках – 1 794 712,32 грн., пені по простроченому кредиту – 633 642,19 грн., пені по простроченим відсоткам – 474 555,93 грн., скасовано. В подальшому, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 червня 2017 року, яка набрала законної сили, позовну заяву публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» в особі Вінницького регіонального відділення до ОСОБА_3 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет застави – залишено без розгляду.
Так, зі скасуванням судового рішення втрачаються ті правові наслідки, які з нього випливають, а також такі властивості чинного рішення суду як преюдиційність, виконуваність та загальнообов`язковість.
Таким чином, суд попередньої інстанції, дійшовши помилкового висновку про преюдиційність заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 вересня 2015 року, не встановив самостійно розмір заборгованості за кредитним договором від 25 грудня 2009 року 20/09/фо/сі, що призвело до встановлення хибного розміру заборгованості в судовому рішенні.
Поряд з цим, як вбачається з автоматизованої системи документообігу суду КП «Д-3», 07 жовтня 2020 року Вінницьким апеляційним судом ухвалено постанову в цивільній справі № 127/9751/15-ц, за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Хрещатик», (правонаступник Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Есаймент») до ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки у якій, зокрема, встановлено, що заборгованість позичальника ОСОБА_3 по кредитному договору №20-09/фо/сі від 25 грудня 2009 року становить 2 419 418,91 грн., яка складається з заборгованості по кредиту – 2 090 000, заборгованості по відсотках – 329 418,91 грн.
       Вказана постанова набрала законної сили.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, відповідно до постанови Вінницького апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року в цивільній справі № 127/9751/15-ц, яка набрала законної сили, встановлено загальну суму заборгованості по кредитному договору від 25 грудня 2009 року №20-09/фо/сі в розмірі 2 419 418,91 грн., яка складається з заборгованості по кредиту – 2 090 000, заборгованості по відсотках – 329 418,91 грн.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги в частині встановлення розміру заборгованості знаходять своє підтвердження об`єктивними обставинами справи, а тому є необхідність в зміні розміру заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до п. 9 Постанови ПВСУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відміною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК, ст.ст. 3, 4 ЦПК).
Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки /застави не є перешкодою для пред`явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред`явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена.
Таким чином, відповідно до вищезазначених норм чинного законодавства, умов кредитного та іпотечних договорів, за рахунок предмета іпотеки позивач має право задовольнити свої вимоги, які виникають із кредитного договору, шляхом продажу предмета іпотеки, оскільки зобов`язання позичальника за кредитним договором в частині повернення заборгованості, не виконується.
Відповідно до матеріалів справи, на підставі рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 08 вересня 2010 року у справі № 2-3512/2010 право власності на земельну ділянку і на будинок, що є предметом іпотеки, визнане за ОСОБА_1 (а.с. 125-128 т. 1). Згідно Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно право власності зареєстроване за ОСОБА_1 06 грудня 2010 року (а.с. 103-106 т.1).
Статтею 5 Закону України «Про іпотеку» визначено, що предметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.
Нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором. У разі якщо іпотекодавцем предмет іпотеки було реконструйовано або щодо нього було проведено самочинне будівництво (у тому числі, але не виключно, споруджено нові будівлі, споруди тощо на земельній ділянці, що належить іпотекодавцю на праві власності чи перебуває в його користуванні), всі реконструйовані, новостворені об`єкти нерухомості вважаються предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору.
Так, правова природа іпотеки полягає у забезпеченні можливості кредитора у разі невиконання боржником зобов`язання, забезпеченого іпотекою, одержувати задоволення вимог за рахунок переданого в іпотеку нерухомого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника в межах вартості предмета іпотеки.
Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).
Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.
Частинами 2,3 ст. 3 Закону «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Крім того, процедура державної реєстрації іпотек у спірний період регулювалась Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою КМУ від 31 березня 2004 року № 410 (втратив чинність 01 січня 2013 року) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ від 17 жовтня 2013 року № 868 (втратила чинність 01 січня 2016 року).
Відповідно до матеріалів справи іпотека за договорами від 28 грудня 2009 року була зареєстрована нотаріусом в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та в Державному реєстрі іпотек 28 грудня 2009 року та 29 жовтня 2010 року (а.с. 59-60 т.1, 103-106 т.1), тобто, іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису до Єдиного реєстру заборон.
Крім того, Верховним Судом України у справі № 6-2858цс15 зроблено правовий висновок, який дає банкам право вимоги, а судам підстави здійснювати звернення стягнення на предмет іпотеки у разі переходу права власності до інших осіб. Зокрема, у цій справі боржник після постановлення судом рішення про визнання розірваним договору іпотеки та виключення запису про іпотеку спірної квартири з Державного реєстру іпотек, продав квартиру іншій особі. У подальшому рішення суду було скасовано і банк заявив вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки, який вже перебував у власності іншої особи.
Враховуючи наведені обставини, правовідносини сторін, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що ефективним захистом прав позивача буде звернення стягнення на предмет іпотеки: будинок і земельну ділянку по АДРЕСА_1 , що належать на праві власності ОСОБА_1 , в рахунок часткового погашення боргу по кредитному договору № 20/09/фо/сі від 25 грудня 2009 року, укладеного між ПАТ КБ «Хрещатик» та ОСОБА_3 саме в сумі 2 419 418,91 грн.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 був обізнаний та погодив з позивачем внесення змін до Договору іпотеки № 20/09/фо/сі-2 та Договору іпотеки №20/09фо/сі-3, оскільки вважає, що вказані зміни не вносились, а також, що з укладенням додаткової угоди №3 до кредитного договору від 27 грудня 2010 року, позивачем змінено внутрішній графік погашення в односторонньому порядку, оскільки укладення додаткової угоди №3 погоджено лише з ПП «Арт Хаус Мілленіум», а не з останнім, як майновим поручителем, внаслідок чого вказані договори іпотеки є припиненими, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.
Підстави припинення іпотеки визначені в ст. 17 Закону України «Про іпотеку». Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору, реалізації предмета іпотеки відповідно до цього закону, набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки, визнання іпотечного договору недійсним, знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.
Сторони не надали доказів того, що станом на день ухвалення даного рішення заборгованість за кредитним договором № 20/09/фо/сі від 25 грудня 2009 року погашена боржником повністю або частково.
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що додатковий договір № 3 від 27 грудня 2010 року та його умови були погоджені з поручителем ОСОБА_5 , ПП «Арт Хаус Мілленіум» в особі директора Похолюка В.В. та з позичальником тим же ОСОБА_3 .
Крім того, вказані обставини були предметом розгляду в цивільній справі № 127/26817/16-ц за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» про визнання припиненими зобов`язань за договорами іпотеки № 20/09/фо/сі-2 та №20/09фо/сі-3.
Постановою Вінницького апеляційного суду в цивільній справі № 127/26817/16-ц від 02 жовтня 2019 року скасоване заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 жовтня 2018 року і відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 (а.с. 240-243 т.2). Вказане рішення набрало законної сили. Враховуючи викладене, вказані обставини не підлягають доказуванню в силу ст. 82 ЦПК України.
Покликання заявника, як на підставу скасування оскаржуваного рішення та відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, те що позивачем не проведено оцінки спірного майна та не надано відомостей про початкову ціну предмета іпотеки, не заслуговує на увагу з огляду на наступне.
Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (стаття 33 Закону України «Про іпотеку»).
Положеннями ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
У частині другій статті 39 Закону України «Про іпотеки» встановлено, що у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.
За таких обставин, у даному випадку у резолютивній частині рішення суду початкова ціна предмета іпотеки в грошовому вираженні не має визначатися, що відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 21 березня 2018 року (цивільна справа № 235/3619/15-ц, касаційне провадження № 14-11цс18).
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції не повно встановив обставини справи, його висновки частково не відповідають фактичним обставинам справи та наданим сторонами доказам, тому колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором № 20/09/фо/сі від 25 грудня 2009 року, а в іншій оскаржуваній частині його слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 23 грудня 2019 року змінити, виклавши перший абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції:
«В рахунок часткового погашення боргу по кредитному договору № 20/09/фо/сі від 25 грудня 2009 року, укладеного між ПАТ КБ «Хрещатик» та ОСОБА_3 , в сумі 2 419 418,91 грн., що складається з суми простроченого кредиту – 2 090 000 грн., заборгованості по відсотках – 329 418,91 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження:
-будинок, загальною площею 352,1 кв.м., житловою площею 90,2 кв.м., вартістю 1 968 474 грн., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 ;
-земельну ділянку, площею 0, 0645 га, кадастровий номер 0510100000:01:005:0030, з цільовим призначенням – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, вартістю 250 056 грн., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 .»
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий                                                         О.Ю. Береговий

Судді:                                                                 О.В. Ковальчук

       О.С. Панасюк