Справа № 138/1416/20
Провадження № 22-ц/801/1857/2020
Категорія: 70
Головуючий у суді 1-ї інстанції Холодова Т. Ю.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2020 року	Справа № 138/1416/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 17 серпня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,
Рішення ухвалила суддя Холодова Т. Ю.
Рішення ухвалено у м. Могилів-Подільському Вінницької області.
Повний текст рішення складено 17 серпня 2020 року,

Встановив:
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на неповнолітніх дітей, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 19 березня 2014 року у цивільній справі № 138/592/14-ц стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 400 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 28 лютого 2014 року і до досягнення дітьми повноліття.
Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 05 березня 2020 року шлюб з відповідачем розірвано, після чого відповідач повідомив, що не буде сплачувати аліменти на дітей.
На даний час стягнутий судом розмір аліментів на дітей – по 400 грн. на кожну дитину щомісячно є непомірно малим та недостатнім для забезпечення потреб дітей. Вона працює кухарем у дитячому садочку, отримує мінімальну заробітну плату, у зв`язку з чим їй важко самій утримувати їхніх з відповідачем дітей. Відповідач офіційно не працює, проте має стабільний заробіток, працюючи таксистом, однак коштів на утримання дітей у достатньому обсязі не надає. 
З часу стягнення судом аліментів з відповідача відбулося істотне збільшення цін на продукти харчування, одяг, канцелярські товари, іграшки для дітей, а тому розмір аліментів – по 400 грн. на кожну дитину є неактуальним та не відповідає потребам дітей та розміру коштів, що витрачаються нею на їх утримання. Крім того, вона є власницею чотирикімнатної квартири, де проживає разом із дітьми та самостійно оплачує комунальні послуги, якими користуються вона та діти, утримує квартиру в належному стані, а відповідач участі у цих витратах не бере.
У зв`язку з цим просила збільшити розмір аліментів, які стягнуто з відповідача на підставі рішення суду від 19 березня 2004 року у справі № 138/592/14-ц на двох дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , визначивши аліменти у розмірі прожиткового мінімуму для дітей від 6 до 18 років на кожну дитину з індексацією відповідно до закону щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову до досягнення дітьми повноліття.
У серпні 2020 року позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, якою просила збільшити розмір аліментів та стягувати з ОСОБА_2 на її користь аліменти в розмірі по 1160 грн. на кожну дитину.
Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 17 серпня 2020 року позов задоволено.
Змінено розмір аліментів, які стягуються на підставі заочного рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 19 березня 2018 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 400 грн. на кожну дитину, щомісячно до досягнення дітьми повноліття, на тверду грошову суму в розмірі по 1160 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 420,40 грн.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на її користь на підставі рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 19 березня 2004 року на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , визначивши розмір аліментів у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років на кожну дитину з індексацією відповідно до закону щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову до досягнення повноліття обома дітьми.
Зазначила, що оскаржуване рішення ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням/неправильним застосуванням норм процесуального права, та права доступу особи до правосуддя.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що заяву про уточнення позовних вимог вона написала під тиском з боку суду під диктовку секретаря судді, оскільки їй було повідомлено, що в протилежному випадку її позов не буде задоволено. Судом першої інстанції не було враховано при ухваленні рішення, що вона є матір`ю трьох дітей, двоє з яких неповнолітні; працює кухарем у дитячому садку та отримує мінімальну заробітну плату. Також у резолютивній частині рішення суд зазначив про стягнення аліментів з відповідача з дня набрання рішенням суду законної сили, а не з дня звернення до суду з позовом, що є порушенням ч. 1 ст. 191 СК України.
Відповідач ОСОБА_2 відзиву на апеляційну скаргу не надав.
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно 17 травня 2012 року, та серії НОМЕР_2 від 17 травня 2012 року відповідно (а. с. 6, 7).
Заочним рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 19 березня 2014 року у цивільній справі № 138/592/14-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 400 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 28 лютого 2014 року і до досягнення дітьми повноліття (а. с. 4).
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
При визначенні розміру аліментів відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно положень ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Частиною першою статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Наведена правова норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, передбачених ч. 2 ст. 192 СК України.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Звернувшись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, позивач у виконання вимог ст. 12, 81 ЦПК України не довела суду наявності обставин, які згідно з 1 ст. 192 СК України можуть бути підставою для збільшення розміру аліментів на дітей. Зокрема, позивач не надала суду доказів зміни матеріального або сімейного стану її (одержувача аліментів) та відповідача (платника аліментів).
Додана позивачем до позовної заяви довідка № 134 про її доходи за 2019-2020 роки, видана 20 травня 2020 року Управлінням освіти Могилів-Подільської міської ради Вінницької області, свідчить лише про загальний розмір доходу ОСОБА_1 за 6 місяців в сумі 29 109,69 грн., проте ця довідка не свідчить про зміну (погіршення чи покращення) її матеріального стану з часу ухвалення судом 19 березня 2014 року рішення про стягнення аліментів з відповідача.
Крім того, вимога позивача про визначення розміру аліментів у розмірі прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років на кожну дитину з індексацією відповідно до закону щомісячно, не узгоджується із положеннями сімейного законодавства України. 
Так, частиною третьою статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
Тобто положеннями чинного Сімейного кодексу України передбачено можливість стягнення аліментів за вибором стягувача аліментів або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів, або у твердій грошовій сумі. Стягнення аліментів у розмірі прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, без визначення конкретної грошової суми, нормами Сімейного кодексу України не передбачено.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.
За змістом частини другої статті 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу; позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Статтею 206 ЦПК України визначено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач – визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві (ч. 1). У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ч. 4).
Із матеріалів справи вбачається, що 17 серпня 2020 року позивач подала до суду першої інстанції заяву про уточнення позовних вимог, якою просила збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача на її користь аліменти на дітей в розмірі по 1160 грн. на кожну дитину (а. с. 35), а представник відповідача – адвокат Гримайло К. Л. подала заяву, у якій зазначила, що не заперечує проти стягнення з відповідача аліментів в розмірі по 1160 грн. на кожну дитину (а. с. 34).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Також Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3). 
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що враховуючи передусім інтереси дітей, їх право на належний рівень життя та забезпечення нормальної життєдіяльності; те, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів відбулося значне зростання цін на основні життєво-необхідні товари та продукти; а також враховуючи заяву позивача про уточнення позовних вимог, в якій вона просила збільшити розмір аліментів, стягнувши з відповідача аліменти на дітей в розмірі по 1160 грн. на кожну дитину, та заяву представника відповідача про визнання таких уточнених позовних вимог, суд першої інстанції ухвалив правильне та обґрунтоване рішення про задоволення таких вимог позивача, змінивши розмір аліментів, які стягуються з відповідача на дітей, на тверду грошову суму в розмірі по 1160 грн. щомісячно.
Доводи апеляційної скарги позивача в тому, що заяву про уточнення позовних вимог вона написала під тиском з боку суду під диктовку секретаря судді, оскільки їй було повідомлено, що в протилежному випадку її позов не буде задоволено, не заслуговують на увагу та правильних висновків суду першої інстанції не спростовують. 
Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
Позивач, скориставшись наданими їй процесуальним законом правами, подала до суду письмову заяву про уточнення позовних вимог і така заява була прийнята судом першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було враховано при ухваленні рішення, що позивач є матір`ю трьох дітей, двоє з яких неповнолітні, та що вона працює кухарем у дитячому садку та отримує мінімальну заробітну плату, також не заслуговують на увагу, з огляду на те, що до позовної заяви позивач додала копії свідоцтв про народження двох дітей: ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , на яких стягуються аліменти. Докази того, що позивач має на утриманні трьох дітей (довідка про склад сім`ї, свідоцтво про народження третьої дитини тощо) в матеріалах справи відсутні.
Той факт, що позивач працює кухарем у дитячому садку та отримує мінімальну заробітну плату, загальний розмір якої за 6 місяців, згідно довідки від 20 травня 2020 року № 134, склав 29 109,69 грн., не свідчить про наявність підстав для збільшення розміру аліментів, оскільки ця довідка лише свідчить про розмір заробітної плати ОСОБА_1 за листопад-грудень 2019 року та січень-квітень 2020 року, проте не свідчить про погіршення матеріального стану позивача з часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів з відповідача. 
Інших доказів, які б свідчили про зміну матеріального або сімейного стану позивача та відповідача, погіршення або поліпшення їхнього стану здоров`я, позивач суду не надала.
Доводи апеляційної скарги про те, що у резолютивній частині рішення суд зазначив про стягнення аліментів з відповідача з дня набрання рішенням суду законної сили, а не з дня звернення до суду з позовом, що є порушенням ч. 1 ст. 191 СК України, є безпідставними.
Так, частиною першою статті 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу – із дня подання такої заяви.
Водночас згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у пункті 23 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Таким чином, ухваливши рішення про зміну розміру аліментів, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив у його резолютивній частині про стягнення аліментів у новому розмірі з дня набрання рішенням законної сили.  
За наведених обставин апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим не підлягає до скасування, а апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи правильність висновків суду не спростовують.
На підставі викладеного і керуючись ст. 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд 
Постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 17 серпня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Головуючий	М. В. Матківська  	
Судді	Ю. Б. Войтко  	
  	І. В. Міхасішин