ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2020 р. 	Справа № 520/3938/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Калиновського В.А. ,

          розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Куп`янського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харків на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.04.2020, головуючий суддя І інстанції: Зоркіна Ю.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 29.04.2020 по справі № 520/3938/2020
          за позовом               ОСОБА_1  
          до              Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області   Куп`янського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області                   
          про визнання протиправними дії, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
У березні 2020 року ОСОБА_1 ( далі – ОСОБА_1 , позивач) через свого представника - Пікуліна Романа Миколайовича ( свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 13.04.2011 №3882) ( далі – ОСОБА_2 , представник) звернувся до суду з адміністративним позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Куп`янського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області ( далі –Управління ВД ФСС України в Харківській обл. в особі Куп`янського відділення, відповідач), в якому просив: 
- визнати протиправними дії Управління ВД ФСС України в Харківській обл. в особі Куп`янського відділення щодо припинення щомісячної страхової виплати з 01.06.2016;
- зобов`язати Управління ВД ФСС України в Харківській обл. в особі Куп`янського відділення поновити щомісячні страхові виплати та сплатити заборгованість за період з 01.06.2016.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.04.2020 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано постанову від 01.06.2016 № 2024/40703/40703/7 про припинення щомісячної страхової виплати ОСОБА_1 з 01.06.2016;
Зобов`язано Управління ВД ФСС України в Харківській обл. в особі Куп`янського відділення поновити ОСОБА_1 з 01.06.2016 щомісячні страхові виплати.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з Управління ВД ФСС України в Харківській обл. в особі Куп`янського відділення Харківській області судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Управління ВД ФСС України у Харківській обл. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що 26.05.2016 позивач подав до Куп`янського відділення Управління ВД ФСС України в Харківській обл. заяву про припинення страхових виплат з 01.06.2016, у зв`язку із зміною місця проживання, на підставі якої постановою від 01.06.2016 № 2024/40703/4070 їх виплату було припинено відповідно до п.6 ч.1 ст.46 Закону України « Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105 ( далі – Закон № 1105). Строк дії довідки від 27.11.2014 №у 6318000579 сплив 28.05.2016, у зв`язку з чим позивач втратив статус внутрішньо переміщеної особи та, відповідно, право на отримання щомісячних страхових виплат, оскільки органи Фонду соціального страхування України ( далі – Фонду) не мають права здійснювати страхові виплати за відсутності документів, що підтверджують право особи на них. Крім того, суд першої інстанції, в порушення вимог ч.4 ст.47 Закону № 1105, зобов`язав поновити позивачу страхові виплати  з 01.06.2016, тобто більш ніж за 3 роки з дня звернення за їх отриманням. 
01.06.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу залишено без руху, у зв`язку із несплатою судового збору. 
10.09.2020 ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду відкрито апеляційне провадження по справі № 520/3938/2020 після усунення недоліків. 
Згідно з положеннями ч.1,3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Колегія суддів, вислухавши суддю–доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які сторони посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено обставини, які не оспорені сторонами.
з 01.11.2014 по 31.05.2016 позивач перебував на обліку в Куп`янському відділенні УВД ФСС України в Харківській обл. та отримував щомісячні страхові виплати внаслідок  часткової чи повної втрати працездатності у зв`язку з професійним захворюванням.
З 01.06.2016 виплати позивачу припинені, у зв`язку зі зміною місця проживання, про що відповідачем винесено постанову від 01.06.2016 № 2024/40703/40703/7 (а.с.12).
Вважаючи таку постанову протиправною позивач звернувся до суду із позовом.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з протиправності оскаржуваної постанови. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає, що відповідачем рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржується, а Управління ВД ФСС України в Харківській області в особі Куп`янського відділення Харківської області фактично оскаржує рішення суду в частині задоволення позовних вимог.
Правовий статус внутрішньо переміщених осіб визначено Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» 20.10.2014 № 1706-VII ( далі – Закон № 1706).
          Відповідно до положень ст.1 Закону № 1706 внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
          Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону № 1706 ( з урахуванням змін, внесених Законом № 921-VIII від 24.12.2015, що набув чинності 13.01.2016) факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.
Частиною 10 ст.7 Закону № 1706 встановлено, що внутрішньо переміщені особи з тимчасово окупованої території мають право на отримання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності і від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, безпосередньо у робочих органах Фонду соціального страхування України за фактичним місцем проживання, перебування.
          Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначено Законом №1105.
          Відповідно до ч.1 ст. 36 Закону № 1105 страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.
          Частиною 1 ст. 46 Закону № 1105 передбачено, що страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.
          Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 припинено страхові виплати на підставі постанови від 01.06.2016 № 2024/40703/40703/7, яку прийнято відповідачем, у зв`язку із зміною позивачем місця проживання, відповідно до ст.46 Закону № 1105.
Водночас,   ст. 46 Закону № 1105, що визначає вичерпний перелік підстав для припинення страхових, не передбачає такої підстави для припинення страхових виплат, як зміна місця проживання особи та не надає відповідних повноважень органам Фонду.
Жодних доказів наявності підстав для не виплати сум страхових виплат за попередній період, встановлених   Законом № 1105, відповідачем до суду не надано.
З огляду на викладене та враховуючи викладені вище правові норми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваної постанови, про припинення страхових виплат ОСОБА_1 від 01.06.2016 № 2024/40703/40703/7 та необхідністю зобов`язання їх поновлення. 
Посилання апелянта на те, що страхові виплати припинено, у зв`язку із поданням позивачем заяви про припинення страхових виплат, колегія суддів відхиляє, оскільки в оскаржуваній постанові від 01.06.2016 № 2024/40703/40703/7 вказано причину припинення – зміна місця проживання ( перебування), а не заява ОСОБА_1 .
Доводи відповідача про те, що строк дії довідки від 27.11.2014 №у 6318000579 сплинув 28.05.2016, у зв`язку з чим позивач втратив статус внутрішньо переміщеної особи та, відповідно, право на отримання щомісячних страхових виплат, колегія суддів визнає також необґрунтованими, оскільки положеннями ст. 46 Закону №1105 такої підстави для припинення страхових виплат не встановлено.
Вказаний висновок відповідає висновку Верховного Суду щодо застосування норм права, викладеному в постанові від 27.03.2020 у справі № 185/4142/17, від 22.10.2020 року у справі №185/3733/17.
Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції, в порушення вимог ч.4 ст.47 Закону №1105, зобов`язав поновити позивачу страхові виплати  з 01.06.2016, тобто більш ніж за 3 роки з дня звернення за їх одержанням, колегія суддів визнає помилковими, оскільки відповідно до положень ч. 7 ст. 47 Закону №1105, якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому ст.ю 34 Закону України "Про оплату праці".
Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Пічкур проти України", яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення). У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно з положеннями ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
          Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
          За приписами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Колегія суддів, переглянувши справу, дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Куп`янського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харків - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року по справі № 520/3938/2020 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Я.М. Макаренко 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.О. Кононенко    В.А. Калиновський