КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
            
справа №752/80/15-ц                                                                      головуючий у суді І інстанції: Плахотнюк К. Г.
провадження №22-ц/824/8945/2020                                         головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
06 жовтня 2020 року                                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді:                                                  Сушко Л.П.,
суддів:                                                          Іванової І.В., Сліпченка О.І., 
секретар судового засідання:                                         Спеней О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 травня 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2014 року ПАТ КБ «Надра» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості в сумі 8 422, 72 доларів США, 35 348, 14 грн..
В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ «Надра» зазначило, що 10 серпня 2007 року ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого з 04.02.2011 року є ПАТ «КБ «Надра» та фізичною особою ОСОБА_1 , уклали кредитний договір 523/МКЗЗ/АП/2007-840, згідно з умовами якого кредитор надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (кредит) в доларах США з метою придбання автотранспортного засобу на загальну суму: 19389,00 доларів США зі сплатою 15,00 % річних строком до 08 серпня 2014 року. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді на залишок заборгованості. Відповідно до договору поручителем виступив ОСОБА_3 , зобов`язався відповідати перед позивачем як солідарний боржник, а саме: повернути кредит; спалити відсотки за користування кредитними коштами; сплатити інші платежі, передбачені кредитним договором; сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня). При цьому ОСОБА_3 повинен виконати всі зобов`язання в тому ж порядку, який встановлений для 1-го Відповідача кредитним договором.
Відповідно до умов кредитного договору, викладених в п. 2.2.1, 2.2.2., 2.2.3 позичальник зобов`язалась вносити чергові мінімальні платежі по кредиту/кредитній лінії, щомісячно, до 18 числа поточного місяця. Однак, станом на 11.08.2014 року позичальником порушені умови пунктів 2.2.1, 2.2.2., 2.2.3, 4.3.3., 4.3.2. кредитного договору щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування коштами. Відповідно до п. 4.2.5 кредитного договору кредитор має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов`язань щодо повернення кредиту/кредитній лінії, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених кредитним договором, якщо позичальник несвоєчасно чи не в повному обсязі сплатив черговий платіж. Відповідно до п. 5.1 кредитного договору у разі прострочення позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту/кредитної лінії, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Відповідно до п. 5.2 кредитного договору у разі порушення позичальником вимог п.п. 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10 кредитного договору, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 10 (десять) відсотків від суми кредиту, визначеної у п. 1.1 кредитного договору, за кожен випадок.
У зв`язку з виникненням заборгованості по оплаті передбачених кредитним договором платежів ПАТ КБ «Надра» неодноразово повідомляв позичальника та поручителя про факт виникнення заборгованості та її розмір. Однак на даний час кредитна заборгованість не погашена.
З підстав невиконання позичальником ОСОБА_1 умов кредитного договору 523/МКЗЗ/АП/2007-840, укладеного з ПАТ КБ «Надра» 10.08.2007 року позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та її поручителя ОСОБА_3 заборгованість, яка утворилась станом на 11 серпня 2014 року у сумі 8422,72 доларів США та 35348,14 гривень, яка складається з: заборгованості за кредитом в сумі 7 706, 36 доларів США, заборгованості по сплаті відсотків в сумі 716, 36 доларів США, пені в розмірі 817, 08 доларів США (еквівалент 10 479, 85 грн.), штрафу в розмірі 1 938, 90 доларів США (еквівалент 24 868, 29 грн.), а також відшкодувати витрати по сплаті судового збору.
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 20 травня 2019 року задоволено частково позов. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Комерційний банк Надра» заборгованість за договором №523/МК33/АП/2007-840 від 10.08.2007 року у розмірі 8422 доларів США 72 центів, 35348 гривень 14 коп., витрати на оплату судового збору в розмірі 1433 грн.78 коп.. У задоволені позовних вимог до ОСОБА_3 відмовлено.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням  ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, і порушення судом норм процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення з неї заборгованості та ухвалити нове судове рішення в цій частині, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказує, що позивачем надано до суду копії з копій документів, що нібито підтверджують отримання боржником кредитну та укладення додаткових угод, відповідачем подавались клопотання про витребування зазначених доказів, проте судом першої інстанції були проігноровано вказані клопотання, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення заборгованості. Зазначає, що позивачем не надано до суду первинних бухгалтерських документів та оригіналу заяви про видачу готівки, що нібито підтверджує виконання банком зобов`язань по тілу кредиту. Також вказує, що позивач не вірно розрахував суму пені, яка підлягає стягненню, а суд незаконно її стягнув, оскільки пеня має обчислюватись в національній валюті - гривні. Крім того, вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності стосовно пред`явлення вимоги про стягнення пені, проте суд першої інстанції також не звернув на це увагу. Крім того, звертає увагу суду на те, що рішенням суду стягнуто штраф, проте а ні в позовній заяві, а ні в рішенні не зазначається за що саме нараховано та стягнуто з відповідача штраф.   
Відзиви від учасників справи, у встановлений апеляційним судом строк, не надійшли.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Вирішуючи даний спір і відмовляючи у задоволенні позовних вимог до  ОСОБА_3 , суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що після допущення порушення позичальником у квітні 2009 року грошового зобов`язання, кредитор не скористався своїм правом пред`явлення вимоги до поручителя в судовому порядку, строк дії поруки припинився у жовтні 2009 року.
В цій частині судове рішення сторонами не оскаржується.
Вирішуючи даний спір і задовольняючи позові вимоги до  ОСОБА_1 , суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України. Крім того, суд зазначив, що представником позивача підтверджено, що на адресу відповідачки ОСОБА_1 вимоги не направлялися, і відповідно строки виконання зобов`язання не змінювалися.
Однак, такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст.524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 1049  ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Відповідно до ст. 1050  ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 1054  ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Відповідно до ст.99 Конституції грошовою одиницею України є гривня.
Встановлено, що 10 серпня 2007 року між ВАТ «КБ «Надра» з однієї сторони та ОСОБА_1 позичальником та ОСОБА_3 поручителем з другої сторони, було укладено договір «Автопакет» №523/МКЗЗ/АП/2007-840 за умовами якого кредитор надав позичальнику на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (кредит) в доларах США з метою придбання автотранспортного засобу на загальну суму: 19 389,00 (дев`ятнадцять тисяч триста вісімдесят дев`ять доларів США, 00 центів) доларів США із розрахунку 15,00 % річних строком до 08 серпня 2014 року. Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у періоді на залишок заборгованості. Відповідно до договору поручителем виступив ОСОБА_3 , зобов`язався відповідати перед кредитором як солідарний боржник, а саме: повернути кредит; сплатити відсотки за користування кредитними коштами; сплатити інші платежі, передбачені кредитним договором; сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня). При цьому поручитель ОСОБА_3 повинен виконати всі зобов`язання в тому ж порядку, який встановлений для позичальника за кредитним договором.(а.с.160-166).
Відповідно до умов договору автопакет № 523/МКЗЗ/АП/2007-840 від 10.08.2007 року, зобов`язання Позичальника по цьому Договору полягає у поверненні фактично одержаної суми Кредиту/коштів в рамках Кредитної лінії, сплаті відсотків за користування Кредитом /коштами Кредитної лінії, інших обов`язкових платежів, передбачених цим Договором, та штрафних санкцій; під "Зобов`язанням" слід розуміти як всі зобов`язання Позичальника, так і їх окрему частину; предметом застави є автомобіль, марки Nissan, модель Sunny, 1.6, рік випуску - 2007, чорного кольору. заводський номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний № НОМЕР_2 , зареєстрований УДАІ ГУ МВС України в Києві, "08" серпня 2007 року, який належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 , виданого УДАІ ГУ МВС України в м. Києві, "08" серпня 2007 року, безумовне та безспірне право Банка у випадку невиконання забезпеченого заставою Зобов`язання або його частини одержати задоволення своїх вимог з вартості Предмета застави переважно перед іншими кредиторами Позичальника.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку 20.01.2014 року позичальником здійснено останній платіж в сумі 477, 53 дол. США. Загальна сума заборгованості станом на 11.08.2014 року складає 7706,36 доларів США. Заборгованість по сплаті відсотків - 9188, 02 грн. (716, 36 дол. США), пеня за прострочення сплати кредиту - 10479, 85 грн., штраф за порушення умов кредитного договору - 2 868, 29 грн. (1938, 90 дол. США) (а.с. 6-8).
Відповідач здійснювала повернення кредиту частинами у період часу з 11.09.2007 року по 20.01.2014 року, шляхом внесення грошових коштів до каси банківської установи з цільовим призначенням «погашення договору № 523/МКЗЗ/АП/2007-840», які зараховувалися в доларах США в еквіваленті до гривні на день здійснення оплати (а.с.117-134) .
ОСОБА_1 , підписала договір 523/МКЗЗ/АП/2007-840 від 10.08.2007 року на умовах, зазначених в ньому, за весь час дії договору здійснювала часткове погашення отриманого кредиту в доларах США, жодного разу не звертаючись до банківської установи з заявами про неотримання кредитних коштів, про тлумачення умов договору, про реструктуризацію кредиту та наявної заборгованості або з метою отримання можливості трансформації валюти кредиту, а тому суд зробив висновок про те, відповідачка повністю погодилась з умовами, укладеного сторонами кредитного договору, отримала зазначені в договорі кошти та частково виконала свої зобов`язання в частині погашення кредиту.
Національним банком України видано банківську ліцензію № 21 від 23.08.2002 року ПАТ КБ «Надра» на право здійснювати банківські операції, визначені ч.1 та п.п. 5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», дозвіл № 21-2 на право здійснення п.п. 1-4 ч. 2, ч.4 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність» згідно з додатком до цього дозволу, яким надано перелік операцій, які має право здійснювати банк, а саме: операції з валютними цінностями: неторговельні операції з валютними цінностями; ведення рахунків клієнтів (резидентів, нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів нерезидентів у грошовій одиниці України; ведення кореспондентських рахунків банків (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті, тощо. (а.с. 66-68).
Станом на день укладання кредитного договору «Автопакет» № 523/МК33/АП/2007-840 від 10.07.2007 року ПАТ КБ «Надра» мав право на видачу позичальнику грошових коштів (кредиту) в іноземній валюті, а саме в доларах США.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення заборгованості за договором, проте не вірно визначився із розміром штрафних санкцій, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні, виходячи з наступного.
Так, цивільно-правова відповідальність - це покладення на порушника невигідних правових наслідків, що ґрунтуються на умовах договору або на законі, та, які полягають у позбавленні його певних прав або у заміні невиконання обов`язку новим, або у покладенні на цю особу нового додаткового обов`язку. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Водночас, згідно зі ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Отже, оскільки відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання зобов`язань за договором, свідчить про недотримання імперативних положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Крім того, як зазначила Велика Палата Верховного суду у своїй постанові від 20.04.2019 року по справі №761/26293/16-ц, оскільки пеня не входить до складу зобов`язання і має штрафний, а не компенсаційний характер, нарахування та стягнення такої пені має бути здійснене в національній валюті України.
Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції вищенаведені положення законодавства не врахував та помилково дійшов висновку про наявність підстав для одночасного стягнення з відповідача на користь позивача штрафу та пені, які нараховані у іноземній валюті.
Відповідно до п. 5.2 Договору у разі порушення позичальником вимог цього договору позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 10% від суми кредиту визначеної у п. 1.1. цього договору, за кожен випадок.
Відповідно до п. 1.1. Договору банк надає позичальнику тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 19389 доларів США. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що стягненню підлягає штраф у розмірі визначеному п. 5.2 Договору - 1938,9 доларів США, що еквівалентно 24868,29 грн., а підстав для стягнення пені немає. У зв`язку з чим рішення в частині стягнення штрафних санкцій підлягає зміні.
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право   позивача було порушено відповідачем.
При вирішенні даного спору суд першої інстанції мав виходити із положень ст.ст. 549, 1048, 1049 ЦК України, та ст. 61 Конституції України.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем надано до суду копії з копій документів, що нібито підтверджують отримання боржником кредитну та укладення додаткових угод, відповідачем подавались клопотання про витребування зазначених доказів, проте судом першої інстанції були проігноровано вказані клопотання, у зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення заборгованості.  А також про те, що позивачем не надано до суду первинних бухгалтерських документів та оригіналу заяви про видачу готівки, що нібито підтверджує виконання банком зобов`язань по тілу кредиту, суд апеляційної не приймає до уваги, оскільки боржником оплачувались суми на погашення зазначеного кредиту, що свідчить про визнання боржником зазначеного кредитного зобов`язання. 
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено строк позовної давності стосовно пред`явлення вимоги про стягнення пені, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки апеляційним судом застосовані положення закону щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. 
Доводи апеляційної скарги про те, щорішенням суду стягнуто штраф, проте а ні в позовній заяві, а ні в рішенні не зазначається за що саме нараховано та стягнуто з відповідача штраф, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки вказане спростовується п. 5.2 та п. 1.1. Договору.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду в частині стягнення штрафних санкцій не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції в цій ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, і підлягає зміні відповідно до ст.376 ЦПК України.  
На підставі викладеного, керуючись ст.374, 376 ЦПК України, суд, 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 травня 2019 року змінити в частині стягнення штрафних санкцій, і викласти резолютивну частину в наступній редакції.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь публічного акціонерного товариства «Надра» (код ЄДРПОУ: 20025456) заборгованість за договором №523/МК33/АП/2007-840 від 10.08.2007 року у розмірі 8422 долари США 72 центи та 24868 гривень 29 копійок, а також стягнути судовий збір у розмірі 1433 гривні 78 копійок.
В іншій частині судове рішення залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повний текст постанови складено «08» жовтня 2020 року.
 
Головуючий суддя	Л.П. Сушко    	
Судді	І.В. Іванова     О.І. Сліпченко