ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року	Львів	Справа № 380/3809/20 пров. № А/857/9879/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,
суддів Сеника Р.П., Хобор Р.Б.,
за участі секретаря судового засідання Гербут Н.М.,
представник позивача: не з`явився  
представник відповідача:  не з`явився 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення  Львівського окружного адміністративного суду  від 10 липня 2020 року у справі № 380/3809/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, стягнення індексації грошового забезпечення,-
суддя в 1-й інстанції – Братичак У.В.,
час ухвалення рішення – не зазначено.,
місце ухвалення рішення - м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – 15.07.2020,-

                                                В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ), в якому з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просив:
- визнати протиправними дії відповідача військової частини НОМЕР_1 у відношенні до позивача ОСОБА_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 року по 03.11.2019 року;
- стягнути з відповідача військової частини НОМЕР_1 на користь позивача ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 03.11.2019 року у сумі 141 652,00 гривень;
- стягнути з відповідача військової частини НОМЕР_1 на користь позивача ОСОБА_1 понесені ним судові витрати, а саме: витрати пов`язані з проведенням судово-економічної експертизи №2707 від 04.05.2020 року у розмірі 1961,28 гривень та витрати на правову допомогу.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 №242 від 01.11.2019 ОСОБА_1 було виключено із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. На день виключення із списків частини відповідач не нарахував йому та не виплатив індексацію грошового забезпечення, яка гарантована чинним законодавством України, зокрема, Законом України від 06.02.2003 №491-IV «Про індексацію грошових доходів населення», постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення», численними роз`ясненнями Міністерства соціальної політики та Департаменту фінансів України Міноборони. Також посилається на те, що відсутність механізму виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовців за минулий період не може бути підставою для позбавлення позивача права на оплату праці, однією з основних державних гарантій якого є індексація грошового забезпечення.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 липня 2020 року позов задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з 01.01.2016 року по 03.11.2019 року.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 03.11.2019 року з врахуванням базового місяця індексації – січня 2008 року та березня     2018 року.
У задоволенні інших позовних вимог – відмовлено.
Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1  000 (одна тисяча) грн 00 коп.
Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) витрати, пов`язані з проведенням судово-економічної експертизи №2707 від 04.05.2020 року у розмірі 1000 (одна тисяча) грн 00 коп.

Не погодившись з прийнятим рішенням Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що військова частина НОМЕР_1 повністю фінансується з Державного бюджету України, джерелом коштів для виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та проведення індексації грошових доходів населення є виключно Державний бюджет України. Законами України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», «Про Державний бюджет України на 2017 рік», «Про Державний бюджет України на 2018 рік», виплата індексації не передбачалась. Тому, грошове забезпечення, що виплачувалось позивачу з січня 2016 року по лютий 2018 року, не індексувалось. Окрім того, з нарахованого грошового забезпечення ОСОБА_1 слідує, що після прийняття постанови від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», базовими місяцями для нарахування військовослужбовцю індексації стали: січень 2016 року та березень 2018 року. Відтак, виплата здійснювалась згідно норм законодавства. Також зазначено, що підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення, зокрема, посадових окладів особи. Зміна розміру доплат, надбавок та премій не випливає на встановлення базового місяця індексації для початку обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації. Однак, позивач не надав будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що основний розмір його грошового забезпечення змінився у січні 2008 року, тому суд першої інстанції помилково визначив січень 2008 року базовим місяцем без належних на те підстав.

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення. Поряд з цим зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а судом першої інстанції повно та об`єктивно з`ясовано всі обставини справи.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, а тому колегія суддів, відповідно до ч.4 ст.229 КАС України, вважає за можливе провести розгляд справи без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , на момент звільнення займав посаду начальника технічно-експлуатаційної частини вертолітної ланки вертолітної ескадрильї.
Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 08.10.2019 №421 майора ОСОБА_1 начальника технічно-експлуатаційної частини вертолітної ланки вертолітної ескадрильї, було звільнено з військової служби у запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я) відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», 03.11.2019 наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині)  №242 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення.
Станом на день виключення ОСОБА_1 із списків особового складу військової частини, з останнім не було проведено розрахунків щодо нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення, у зв`язку з чим він звернувся до військової частини НОМЕР_1 із відповідною заявою.
Вважаючи, що відповідач протиправно не виплатив індексацію грошового забезпечення у період з 01.01.2016 року по 03.11.2019, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягала обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Згідно положень Порядку проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок № 1078), який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078, місяць, в якому підвищилося грошове забезпечення з урахуванням виплат, що входять до його складу (посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення), є базовим. У разі підвищення військовослужбовцю грошового забезпечення, для визначення базового місяця при проведенні індексації здійснюється порівняння суми підвищення грошового забезпечення та суми індексації, що нараховується в місяці збільшення грошового доходу. При проведенні такого порівняння береться грошове забезпечення до підвищення у розрахунку за повний відпрацьований місяць та величина приросту індексу споживчих цін, на який нараховується індексація. Якщо відбувається підвищення грошового забезпечення на суму меншу, ніж сума індексації, має бути здійснено підвищення грошового забезпечення та додано суму індексації, визначену з урахуванням суми підвищення грошового забезпечення.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», яка набрала чинності 01.01.2008 та втратила чинність 01.03.2018 (далі - Постанова №1294), встановлено підвищені посадові оклади військовослужбовців, які визначені Додатком №1 до Постанови №1294.
В подальшому після прийняття Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою затверджено схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил, базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації став березень 2018 року.
Відтак, визначено, що базовими місяцями для нарахування військовослужбовцям індексації є січень 2008 року та березень 2018 року.
Щодо визначення суми індексації грошового забезпечення за спірний період, зазначено, що суд не вправі визначати конкретні суми індексації грошового забезпечення позивача, які слід виплатити, оскільки відповідно до законодавства обчислення таких сум належить до відання компетентних структур відповідача, а тому належним способом захисту порушених прав позивача є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за спірний період. 

Колегія суддів частково не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина третя статті 9 Закону №2011-XII).
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» (надалі – Закон № 1282-XII).
У статті 1 Закону №1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Частинами першою-другою статті 5 Закону №1282-XII встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (частина шоста статті 5 Закону №1282-XII).
З метою реалізації Закону №1282-XII постановою Кабінету Міністрів України від     17 березня 2003 року №1078 затверджений Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення.
Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06 лютого 2003 року №491-IV Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абзац 8 пункту 4 Порядку №1078).
Згідно з пунктом 6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Отже, індексація має спеціальний статус виплати з боку держави у формі відшкодування знецінення грошових доходів громадян, зокрема, пенсії, стипендії; оплати праці (грошового забезпечення), які мають систематичний характер, а тому, індексація є невід`ємною складовою частиною сум грошового забезпечення військовослужбовців.
Враховуючи, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а її правова природа полягає у підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) внаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг, вона має бути врахована у складі грошового забезпечення військовослужбовців, що також має значення для розрахунку їх пенсії за вислугу років, оскільки забезпечує дотримання прав осіб, які проходили військову службу, як складової конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція застосована у постанові Верховного Суду у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 03.04.2019 (справа №638/9697/17), від 30.09.2019 (справа №750/9785/16-а), від 20.11.2019 у справі №522/11257/16-а.

З врахуванням зазначеного колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що протиправною є бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з 01.01.2016 року по 03.11.2019 року.

Безпідставними є покликання Військової частини НОМЕР_1 на відсутність фінансового ресурсу для виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України у січні 2016 року – лютому 2018 року, оскільки індексація грошового забезпечення є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.
Виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування, жодним чином, не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.
Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 07 серпня 2019 року у справі № 825/694/17 та постанові від 19 березня 2020 року у справі № 820/5286/17.
Відносно суми належної до нарахування та виплати ОСОБА_1 та покликань на те, що базовими місяцями для обчислення індексації є січень 2008 року та березень 2018 року, необхідно зазначити наступне.
Індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці (грошового забезпечення). За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Тобто, визначення та нарахування суми індексації за певний період належить до дискреційних повноважень відповідача.
Нарахування індексації належить до безпосередніх повноважень відповідача як роботодавця та оскільки така індексація позивачу не нараховувалася, суд не вправі стягнути визначену ним суму.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.
Отже, під дискреційним повноваженням суд розуміє таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.
Розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу, і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення з визначенням базового місяця.
Таким чином, визначення розміру індексації грошового забезпечення, який підлягає виплаті на користь позивача належить до компетенції відповідача і суд не має повноважень здійснювати її розрахунок до моменту його проведення відповідачем. Суд наділений лише повноваженнями перевірити правильність такого розрахунку у контексті застосування нормативно-правових приписів, що регулюють спірні правовідносини.
На час розгляду справи судом нарахування та виплата на користь позивача індексації грошового забезпечення не здійснена, а тому відсутні порушені права позивача щодо правильного нарахування на його користь відповідачем індексації грошового забезпечення, які підлягають захисту в судовому порядку.
Так само встановлення базового місяця під час обрахунку індексації є повноваженням відповідача (роботодавця).
Вимога про визначення судом конкретного базового місяця, з якого слід обраховувати суми індексації є передчасною, оскільки спрямована на майбутнє, тобто захист прав та свобод позивача, порушення яких станом на момент розгляду і вирішення цієї справи не відбулося.

Враховуючи встановлені обставини та норми чинного законодавства України колегія суддів вважає, що даний позов слід задовольнити частково, шляхом визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з 01.01.2016 року по 03.11.2019 року, і відповідно, зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 03.11.2019 року.

Відносно стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 , слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Частиною 3 ст. 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).
Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Аналіз наведених положень законодавства, дає підстави для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Крім цього, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №810/3806/18.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.
Необхідно зазначити, що в матеріалах цієї справи наявні письмові докази, які підтверджують понесені позивачем витрати на правову допомогу: договір про надання правової допомоги від 09.12.2019 №222, ордер на надання правничої допомоги серії ВС №1011995, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю Серія ЛВ № 000876 від 22.03.2017, акт виконаних робіт від 12.05.2020, відповідно до якого адвокатом надано позивачу правничу допомогу, а саме: надано консультацій та узгодження правової позиції – 1 год; опрацювання нормативно-правових актів з приводу соціального і правового захисту військовослужбовців, а також індексації грошових доходів населення – 1 год.; оформлення заяви від імені позивача до військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення та адвокатського запиту – 1 год.; пошук в Єдиному державному реєстрі судових рішень практики в аналогічній категорії справ, пошук судових рішень Конституційного Суду України, а також Європейського суду з прав людини, які стосуються гарантій соціальної захищеності військовослужбовців – 1 год.; складання позовної заяви – 2 год. Загальна кількість затраченого часу - 6 годин. Вартість правничої допомоги згідно акту виконаних робіт здійснено у відповідності до розміру погодинної ставки за надані послуги, що становить: 1 година – 1000 грн. Таким чином, сума до оплати за виконану роботу становить 6 000,00 грн. . Зазначені грошові кошти були сплачені позивачем згідно квитанцій №0.0.1546781744.1 від 09.12.2019 у сумі 3500 грн. та №7 від 12.05.2020 у сумі 2500 грн. (а.с. 25-30).
Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що потрачений час та розмір витрат у сумі 6000,00 грн. є неспівмірними з огляду на незначну складність та наявність значної судової практики за вказаною категорією справ. Більшість з зазначених послуги, які були надані адвокатом у своїй сукупності охоплюються одним поняттям, а саме написанням позовної заяви.
Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що сума судових витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутності ознак співмірності, визначених ч. 5 ст.134 КАС України.

Отже, проаналізувавши вказані вище документи щодо наданих адвокатом позивача послуг щодо представництва інтересів позивача та врахувавши те, що справа відноситься до категорії справ незначної складності, у аналогічних правовідносинах сформована значна судова практика, тобто складання позову у даній справі не потребує витрати значного часу, а надані адвокатом послуги охоплюються загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання позовної заяви, колегія суддів вважає, що з урахуванням принципу справедливості і складності справи, обсягу опрацьованого матеріалу розмір вказаних витрат підлягає стягненню в сумі 1000 грн..

Щодо стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати, а саме: витрати пов`язані з проведенням судово-економічної експертизи №2707 від 04.05.2020 року у розмірі 1961,28 грн, слід вказати наступне.

Відповідно до ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.
Оскільки позов задоволено частково то і сума витрат, пов`язаних з проведенням судово-економічної експертизи підлягає задоволенню частково, а саме у розмірі 1 000,00 грн..
Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

У зв`язку з тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення, таке рішення підлягає скасуванню з прийняттям постанови про відмову позивачу в задоволенні позову з наведених вище підстав.

Керуючись  ч.4 ст.229, ч. 3 ст.243, ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст.325, ст. 329 КАС України, суд,

                                               П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 10 липня 2020 року  у справі № 380/3809/20  скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 у період з 01.01.2016 року  по  03.11.2019 року.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 03.11.2019 року.
У задоволенні інших позовних вимог – відмовити.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1  000 (одна тисяча) грн 00 коп.
Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) витрати, пов`язані з проведенням судово-економічної експертизи №2707 від 04.05.2020 року у розмірі 1000 (одна тисяча) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
У зв`язку із проходженням підготовки в Національній школі суддів України члена колегії Хобор Р.Б. з 07.12.2020 по 11.12.2020 включно, повне судове рішення складено 14 грудня 2020 року.