ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 р.	Справа № 480/4098/19	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Бартош Н.С. ,  Григорова А.М. ,
за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.01.2020 року, головуючий суддя І інстанції: О.В. Соп`яненко,  м. Суми , повний текст складено 06.01.2020 року по справі № 480/4098/19
за позовом ОСОБА_1      
до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області                            
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому просив суд визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, які полягали у проведенні з 01.04.2019 перерахунку пенсії за віком, що призвело до безпідставного зменшення розміру пенсії з 4692,22 грн до 4239,98 грн; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити перерахунок та виплату пенсії за період з 31.01.2019 із урахуванням стажу роботи у районах Крайньої Півночі в період з 14.08.1979 по 15.11.1989 із кратністю 1,5; врахувати до страхового стажу період підприємницької діяльності з 21.01.1998 по 31.12.2009 та виключити з розрахунку пенсії страховий стаж за період підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 07.12.2018; судові витрати стягнути з відповідача.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 06.01.2020 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 11.04.2019 № 1834500004610, яким проведено з 01.04.2019 перерахунок пенсії за віком, призначеної ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснювати з 31.01.2019 нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 у розмірі, призначеному згідно рішення Сумського об`єднаного УПФУ № 183450004610 від 25.03.2019.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.01.2020 в частині відмови у задоволенні позову про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 за період з 31.01.2019 із урахуванням стажу роботи у районах Крайньої Півночі в період з 14.08.1979 по 15.11.1989 із кратністю 1,5; врахувати до страхового стажу період підприємницької діяльності з 29.01.1998 по 31.12.2003 та виключити з розрахунку пенсії доходи за період підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.12.2008, та прийняти нове судове рішення про задоволення позовних вимог у цій частині; в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін. Судові витрати, пов`язані з апеляційним розглядом позивач просить покласти на відповідача. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що записи в трудовій книжці щодо періодів його роботи в районах Крайньої Півночі здійснені чітко та з дотриманням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок, відповідач не піддає сумніву такі записи, що свідчить про те, що зазначений період роботи особи не є спірним. При цьому, позивач вказав, що відмова у зарахуванні до пільгового обчислення стажу роботи в районі Крайньої Півночі у зв`язку з не укладенням строкового договору є неправомірною. Щодо врахування до страхового стажу періоду підприємницької діяльності з 29.01.1998 по 31.12.2003 та виключення із розрахунку розміру пенсії страховий стаж за період підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.12.2008, позивач зазначає, що за його вибором, у разі задоволення позову про врахування до загального страхового стажу пільгового страхового стажу роботи в районах Крайньої Півночі, доходи за період здійснення ним підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.12.2008, як найбільш невигідні для позивача, в цілях обрахунку розміру пенсії, відповідачу слід виключити із обрахунку пенсії, з дотриманням положень абз. 3 ч. 1 ст. 40 Закону № 1058-ІV, тобто виключеним може бути будь-який період страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі.
Сторони по справі в розумінні вимог Кодексу адміністративного судочинства України повідомлені належним чином про день, час та місце судового розгляду апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача , перевіривши рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що в січні 2019р. позивач звертався до відповідача із заявою про призначення пенсії.
Рішенням Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України  Сумської області від 31.01.2019р. позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до ст. 26  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку із відсутністю необхідного стажу 26 років (наявний стаж 25 років 6 місяців 2 дні ).
07.02.2019 Сумським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України  Сумської області позивачу направлено повідомлення про відмову у призначенні пенсії  (а.с. 14).
Листом Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України  Сумської області від 18.03.2019 повідомлено позивача, що в період з 21.01.1998 по 18.07.204 був зареєстрований як фізична особа-підприємець на загальній системі оподаткування. Звіти до органу пенсійного фонду України не подавав, страхові внески не сплачував. Починаючи з вересня 2008 року по грудень 2018 року в реєстрі застрахованих осіб наявні відомості про сплату страхових внесків. З огляду на те, що позивач перебував на загальній системі оподаткування та не сплачував страхові внески, не враховано до страхового стажу зазначений період підприємницької діяльності. До страхового стажу з кратністю 1,5 були враховані відомості за періоди, на які були укладені строкові трудові договори, наявні у копії особистої карти форми Т-2. На час опрацювання заяви в реєстрі застрахованих осіб наявні відомості про сплату страхових внесків позивачем, як фізичною особою-підприємцем за 2006 рік, лютий та грудень 2007 року, січень-квітень 2008 року та  ПП «Сумитрансекспедиція» за вересень-жовтень 2008 року. Повідомлено про те, що страховий стаж з січня 2006 року по грудень 2018 року склав 26 років 07 місяців та 01 день та позивачу призначена пенсія з 31.01.2019 у розмірі 4692,22 грн (а.с. 33, 34).
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області  № 183450004610 від 25.03.2019 позивачу призначена з 31.01.2019 пенсія в розмірі 4608,00 грн  (а.с. 68)
11.04.2019 відповідачем прийнято рішення про перерахунок пенсії позивача. Підставою зазначено уточнення даних в ЄПС 01.04.2019. За результатами здійсненого перерахунку страховий стаж позивача склав 28 років 4 місяці 29 днів, розмір пенсії зменшився до 4239,98 грн. Виплата перерахованої пенсії здійснюється з 01.04.2019 (а.с. 75).
Виходячи за межі позовних вимог та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач перерахунок пенсії здійснив у зв`язку з уточненням даних в ЄПС, що не передбачено чинним законодавством, тому дії відповідача, які полягали у проведенні з 01.04.2019 перерахунку пенсії за віком позивачу, є протиправними. Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що надані позивачем документи підтверджують період його роботи в умовах Крайньої Півночі, але не підтверджують право на зарахування одного року роботи в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, що прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік та шість місяців роботи при обчисленні стажу, що дає право на отримання пенсії за віком, тому при підрахунку трудового стажу в період з 14.08.1979 по 15.11.1989 відповідач діяв правомірно. Разом з тим, суд першої інстанції вважає, що доводи позивача про безпідставність неврахування до страхового стажу періоду підприємницької діяльності з 21.01.1998 по 31.12.2009 та включення до розрахунку пенсії страхового стажу за період підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 07.12.2008 не підтверджені належними доказами та не ґрунтуються на вимогах закону.
Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно з абз. 1 ч. 2 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» для забезпечення індексації пенсії щороку проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії.
Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 1 січня 2016 року у разі збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом, а також у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати, визначеної законом про Державний бюджет України на відповідний рік, підвищується розмір пенсії, обчислений відповідно до статті 28 цього Закону (крім пенсіонерів, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування). Перерахунок пенсії проводиться з дня встановлення нового розміру прожиткового мінімуму/мінімальної заробітної плати. Пенсіонерам, які працюють (провадять діяльність, пов`язану з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), після звільнення з роботи або припинення такої діяльності пенсія перераховується з урахуванням прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність/мінімальної заробітної плати, визначених законом на дату звільнення з роботи або припинення такої діяльності.
У разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія. За бажанням пенсіонера перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії (абз. 1, 2 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).
Згідно з абз. 5, 6 ч. 4 ст. 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» органи Пенсійного фонду щороку з 1 квітня без додаткового звернення особи проводять перерахунок пенсії тим особам, які на 1 березня року, в якому здійснюється перерахунок, набули право на проведення перерахунку, передбаченого абзацами першим - третім цієї частини, на найбільш вигідних умовах. Порядок такого перерахунку пенсії встановлюється правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Обчислення страхового стажу, який дає право на перерахунок пенсії відповідно до цієї статті, здійснюється не раніше дня, що настає за днем, по який обчислено страховий стаж під час призначення (попереднього перерахунку) пенсії.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до п. 5 розд. ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування" період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.
Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".
Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.
Відповідно до підпункту "д" п. 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 "Про упорядкування пільг для осіб, що працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", робітникам, які переводяться, направляються або запрошуються на роботу в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з інших місцевостей держави, на умовах укладення ними трудових договорів на роботу в цих районах на строк 5 років, а на островах Північного Льодовитого океану - два роки, надавати додаткові наступні пільги: зараховувати один рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за один рік і шість місяців при обчисленні стажу, який дає право на отримання пенсії за віком і по інвалідності. Пільги, які передбачені цією статтею, надаються також особам, які прибули в райони Крайньої Півночі і в місцевості, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, за власним бажанням і які уклали строковий договір про роботу в цих районах.
Пунктом 3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.02.1960 № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" зазначено, що працівникам, які користуються в даний час пільгами, кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, до 1 березня 1960 року зараховувати за два роки роботи при розрахунку стажу для отримання пенсії за віком, по інвалідності і за вислугу років, а після 01.03.1960 року - за один рік і шість місяців роботи при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.
Згідно з пункту 3 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26.09.1967 "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" було постановлено "скоротити тривалість трудового договору, який дає право на отримання пільг, які передбачені статтею 5 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, працюючих в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, які прирівнюються до районів Крайньої Півночі, з п`яти до трьох років".
Відповідно до зазначених нормативно-правових актів, період роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях прирівняних до них, з 01.03.1960 року зараховується до стажу роботи в полуторному розмірі при умові, якщо працівник мав право на пільги, встановлені статтею 5 Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".
За змістом п.п. 1.6, 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
Пунктом 2.7 Порядку № 22-1 визначено, що до заяви про перерахунок пенсії у зв`язку з урахуванням страхового стажу (заробітної плати) після призначення пенсії, у зв`язку зі зміною кількості членів сім`ї, а також в інших випадках, які спричиняють збільшення чи зменшення розміру пенсії, надаються документи, передбачені підпунктами 2-4 пункту 2.1, пунктом 2.6 цього розділу.
Абзацами 1 та 2 пп. 2 п. 2.1 Порядку № 22-1 передбачено, що документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.
За період роботи до 01 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР, а також на острові Шпіцберген надаються договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.
У відповідності до абз 2 п. 4.1 Порядку № 22-1 заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637, визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 названого Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Тобто , враховуючи наведені вище вимоги законодавства, для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто, достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.
Аналогічна правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 27 жовтня 2015 року у справі № 338/1079/14-а, від 02 грудня 2015 року у справі № 338/357/15-а та Верховного Суд від 07 червня 2018 року у справі №173/637/17, від 03 липня 2018 року у справі № 302/662/17-а, від 25 вересня 2018 року у справа № 554/1723/17, від 18 грудня 2018 року у справі № 263/13671/16-а та від 30 липня 2019 року у справі № 287/15/17-а, від 12.11.2020 у справі № 591/933/17.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Тобто, наявність письмового трудового договору не є виключною і єдиною підставою для пільгового обчислення страхового стажу і вказана норма надає особі можливість надавати вказані документу за її вибором. При цьому, основним документом, підтверджуючим факт роботи особи в районах Крайньої Півночі та прирівняних до них місцевостях є її трудова книжка, а також ці обставини можуть підтверджуватися й іншими документами, зокрема, архівною довідкою.
Факт роботи позивача в районах Крайньої Півночі підтверджується записами в трудовій книжці, так згідно даних трудової книжки позивача, копій наказів по особовому складу, архівних довідок в період з 14.08.1979 по 15.11.1989 працював на різних посадах у тресті «Севертрубопроводстрой», тресті «Урегнойтробопроводстрой», тресті «Уренгойпромстрой», які знаходились у м. Новий Уренгой Ямало-Ненецького автономного округу Тюменської області  (а.с. 15-30).
Посилання відповідача на те, що обов`язковою умовою надання пільг при обчисленні стажу роботи в районах Крайньої Півночі один рік роботи за один рік 6 місяців є наявність письмового трудового договору про роботу у вказаній місцевості, у спірних правовідносинах не ґрунтується на законі, оскільки з огляду на зміст п.5 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (в редакції Закону №32-V від 26 липня 2006 року) пільгове обчислення страхового стажу проводиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами, тобто, наявність письмового трудового договору не є виключною і єдиною підставою для пільгового обчислення страхового стажу і вказана норма надає особі можливість надавати вказані документу за її вибором.
Аналогічного висновок міститься у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2019 року по справі №348/2208/16-а, від 14 листопада 2019 року по справі №265/6105/16-а.
Крім того, Верховний Суд вже висловив правову позицію з цього питання, так, у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 302/662/17-а зазначив, що для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.
Аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зарахування до строкового стажу ОСОБА_1 період його роботи у районах Крайньої Півночі з 14.08.1979 по 15.11.1989, з урахуванням періодів , які враховані ( з 27.09.1983 по 26.09.1984 та з 28.09.1984 по 27.09.1985 ) , тому наявні підстави для задоволення позову в цій частині, оскільки пенсійний орган як суб`єкт владних повноважень діяв не у спосіб, що визначені законами та Конституцією України слід , що є підставою для здійснення з 31.01.2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням стажу роботи у районах Крайньої Півночі в період з 14.08.1979 по 15.11.1989 із кратністю 1,5.
З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку , що надані позивачем документи не підтверджують право на зарахування до строкового стажу ОСОБА_1 період його роботи у районах Крайньої Півночі з 14.08.1979 по 15.11.1989, з урахуванням періодів , які враховані ( з 27.09.1983 по 26.09.1984 та з 28.09.1984 по 27.09.1985 ).
Щодо позовної вимоги про врахування до страхового стажу періоду підприємницької діяльності з 21.01.1998 по 31.12.2009 та виключення з розрахунку пенсії страховий стаж за період підприємницької діяльності з 01.04.2004 по 07.12.2008, колегією суддів встановлено наступне.
Відповідно до пп. 1 п. 3-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня  2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Згідно з абз. 2 п. 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.
За обставинами справи, за період з 21.01.1998 по 31.12.2009 позивачу зараховано страховий стаж за окремі періоди 2004-2008 року (а.с. 65). Відповідно до довідки ГУ ДФС у Сумській області ОСОБА_1 перебував на обліку як фізична особа-підприємець з 21.01.1998 по 18.07.2014 та працював на загальній системі (а.с. 42). За період з 2004 року по 13.11.2008 сплачував єдиний податок (а.с. 32).
Колегія суддів зазначає, що позивачем не надано та матеріали справи не містять доказів того, що в період з 21.01.1998 по 31.12.2003 позивач перебував саме на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності. 
Відповідно до довідки ГУ ДФС, позивач перебував на загальній системі оподаткування. Страховий стаж за період підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.12.2008 зарахований відповідачем, оскільки у вказаному періоді страхові внески позивач сплачував, про що свідчать відомості з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. 2009 рік не був зарахований до страхового стажу, оскільки згідно даних реєстру внески у цьому році не сплачувались (а.с. 69, 70).
За таких обставин доводи позивача про безпідставність неврахування до страхового стажу періоду підприємницької діяльності з 21.01.1998 по 31.12.2009 та включення до розрахунку пенсії страхового стажу за період підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 07.12.2008 не підтверджені належними доказами та не ґрунтуються на вимогах закону.
Враховуючи вищенаведене , колегія суддів дійшла висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову в цій частині.
Також, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі позовних вимог, визнавши протиправним рішення відповідача від 11.04.2019 № 1834500004610 про перерахунок пенсії та зобов`язавши відповідача здійснювати з 31.01.2019 виплату пенсії позивачу у розмірі, призначеному згідно з рішенням Сумського об`єднаного УПФУ № 183450004610 від 25.03.2019.
Одним із принципів адміністративного судочинства є диспозитивність (від лат. Dispono - розпоряджаюся) - це надання особам, які беруть участь у справі, можливості вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд.
Частиною 2 ст. 11 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, і не може виходити за межі позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.
Отже, за загальним правилом суд не може виходити за межі позовних вимог, тобто не може застосовувати інший спосіб захисту, ніж зазначив позивач у позовній заяві.
Як роз`яснив Верховний Суд України у п. 3 постанови Пленуму N 14 від 18.12.2009 р. "Про судове рішення", вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.
Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов:
- лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача;
- повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав;
- вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.
У даному випадку, суд фактично розглянув вимоги, які позивачем не заявлено у позові та не обґрунтував підстави виходу за межі позову, не навів підстав яким чином визнання протиправним рішення відповідача від 11.04.2019 № 1834500004610 про перерахунок пенсії та зобов`язання відповідача здійснювати з 31.01.2019 виплату пенсії позивачу у розмірі, призначеному згідно з рішенням Сумського об`єднаного УПФУ № 183450004610 від 25.03.2019 захистить права позивача в даному випадку .
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Частиною 1 ст. 9 КАС визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).     
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пунктів 1,4 частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За вищевказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, тому судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позову, а апеляційна скарга – частковому задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Частиною 6 ст. 139 КАС України встановлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судом встановлено, що позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн, що підтверджується квитанцією від 10.10.2019 (а.с. 3, 4), а також за подання апеляційної скарги на судове рішення – в розмірі 1 152,0 грн, що підтверджується квитанцією від 22.01.2020 (а.с. 100, 101). 
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, з прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позову, то слід стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 384,20 грн за подачу позову та 576,0 грн за подання апеляційної скарги. 
З огляду на приписи п.10 ч.6 ст.12 КАС України, відповідно до якого справами незначної складності є інші справи у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження, дана справа відноситься до справ незначної складності і відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.01.2020 року по справі                    № 480/4098/19 скасувати.
Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо не проведення з 01.04.2019р. перерахунку пенсії ОСОБА_1 з урахуванням стажу роботи у районах Крайньої Півночі в період з 14.08.1979 по 15.11.1989 із кратністю 1,5.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до строкового стажу ОСОБА_1 період його роботи у районах Крайньої Півночі з 14.08.1979 по 15.11.1989, з урахуванням періодів , які враховані ( з 27.09.1983 по 26.09.1984 та з 28.09.1984 по 27.09.1985 )  та здійснити з 31.01.2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням стажу роботи у районах Крайньої Півночі в період з 14.08.1979 по 15.11.1989 із кратністю 1,5.
В іншій частині в задоволенні позову відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області  на користь ОСОБА_1  судовий збір у розмірі 384,20 грн. за подачу позову та 576,0 грн. за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Н.С. Бартош    А.М. Григоров   	
Повний текст постанови складено  28.12.2020 року