Дата документу 28.10.2020 Справа № 336/4025/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 336/4025/19                         Головуючий у 1-й інстанції: Дмитрюк О.В.
Провадження №22-ц/807/2912/20                           Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

 
ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
28 жовтня 2020 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря  	Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кочеткової І.В., Остащенко О.В.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 з 18 серпня 2016 року, однак спільне життя у них не склалося і на цей час вирішується спір про розірвання шлюбу.

Від шлюбу мають малолітню доньку - ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На даний час малолітня ОСОБА_3 проживає разом з ОСОБА_1 та її батьками за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 фактично проживає і працює в місті Києві.

Незважаючи на те, що вони з ОСОБА_1 проживають окремо з лютого 2019 року ОСОБА_1 та її родичі не дають йому зустрічатися з донькою та створюють перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Останній раз 22 квітня 2019 року він з`явився до будинку, де мешкає відповідач разом з донькою, проте дитину так і не побачив. В результаті конфлікту, що виник між позивачем та родичами ОСОБА_1 , він був вимушений звертатися до поліції.

У зв`язку з тим, що створення ОСОБА_1 перешкод у спілкуванні ОСОБА_2 з донькою порушує його права як батька, ОСОБА_2 вимушений звернутися л суду за захистом своїх порушених прав.

Із урахуванням зазначеного, ОСОБА_2 , просив суд:

Зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди у спілкуванні з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та визначити такі способи участі батька у спілкуванні та вихованні дитини систематичні побачення з донькою: шляхом побачення без присутності матері на вихідних першого та третього тижня кожного місяця з 10.00 год. до 19.00 год. неділі; на свята: на новий рік 31 грудня з 10.00 до 20.00 год., на день народження дитини з 10.00 до 20.00 год., на його день народження ІНФОРМАЦІЯ_3 з 10.00 до 20.00 год., на Різдво 07 січня з 10.00 до 20.00 год., на Великдень з 10.00 до 20.00 год., на 8 Березня з 10.00 до 20.00 год., на Трійцю з 10.00 до 20.00 год., на День Конституції з 10.00 до 20.00 год., на День незалежності з 10.00 до 20.00 год.; безперешкодне спілкування з дитиною за допомогою всіх можливих засобів спілкування (телефон, електронна пошта, соціальні мережі, skype, viber, whatsapp), у тому числі з використанням веб-камери п`ять разів на тиждень тривалістю до 30 хвилин у вечірній час з 18.00 до 21.00 год.; зобов`язати відповідача надавати позивачу копії медичних звітів та записів після кожного візиту лікаря та медичних установ; фотографії з найголовніших подій у житті дитини; інформацію про плани взяти дитину у подорож; правдиву інформацію, пов`язану з вихованням, освітою дитини та важливими подіями у її житті; зобов`язати відповідача протягом 1 доби повідомляти позивача про зміну місця перебування доньки та контактного номеру телефону; в період червень-серпень кожного календарного року брати доньку для спільного відпочинку терміном не менше 30 календарних днів за цей період; під час осінніх та весняних шкільних канікул – перший тиждень канікул з дитиною без присутності матері після досягнення дитиною шкільного віку; під час хвороби доньки, цілодобове безперешкодне відвідування дитини за місцем її перебування; місце спілкування та проведення часу з дитиною позивач обирає самостійно.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею – задоволено частково.
Визначено спосіб участі батька ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановивши наступний порядок побачень: перший та третій тиждень кожного місяця в суботу та неділю з 10.00 до 18.00 години з правом відвідування дитячих розважальних закладів і закладів культури без присутності матері, ОСОБА_1 , з урахуванням стану здоров`я малолітньої дитини; спільний відпочинок – 2 тижні в літній період за домовленістю з матір`ю; на свята – на Різдво, 07 січня кожного року з 10.00 до 16.00 год., кожен день народження дитини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 з 10.00 до 16.00 години, кожен день народження ОСОБА_2 , а саме 08 червня з 10.00 до 16.00 години, з можливістю прогулянок на вулиці в цей час без присутності матері ОСОБА_1 , з правом відвідування розважальних закладів та закладів культури під час побачень.
Зобов`язано ОСОБА_1 протягом однієї доби повідомляти ОСОБА_2 про зміну місця проживання (перебування) ОСОБА_3 та контактний номер телефону.
Зобов`язано ОСОБА_1 надавати ОСОБА_2 інформацію про хвороби (захворювання) дитини ОСОБА_3 .
В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 , відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2020 року в частині встановлення участі ОСОБА_2  у вихованні доньки, змінити.  Виключити з рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від  23 липня 2020 року наступне «встановити наступний порядок побачень: перший та третій тиждень кожного місяця в суботу та неділю з 10.00 до 18.00 години з правом відвідування дитячих розважальних закладів і закладів культури без присутності матері, ОСОБА_1 , з урахуванням стану здоров`я малолітньої дитини; спільний відпочинок – 2 тижні в літній період за домовленістю з матір`ю; на свята – на Різдво, 07 січня кожного року з 10.00 до 16.00 год., кожен день народження дитини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 з 10.00 до 16.00 години, кожен день народження ОСОБА_2 , а саме 08 червня з 10.00 до 16.00 години, з можливістю прогулянок на вулиці в цей час без присутності матері ОСОБА_1 , з правом відвідування розважальних закладів та закладів культури під час побачень». Визначити порядок участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_3 в такому порядку: І та ІІІ тиждень місяця субота та неділя з 10.00 до 13.00 год. та з 16.00 год. до 18.00 год. з правом відвідування дитячих розважальних закладів і закладів культури в присутності матері дитини, з урахуванням стану здоров`я малолітньої дитини.
В решті рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2020 року, залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при винесенні рішення керувався лише формальними ознаками, оскільки судом було встановлено лише наявність споріднення між батьком та донькою, наявність у ОСОБА_2 роботи, однак, при ухваленні рішення, суд першої інстанції не врахував висновок Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, не врахував стан здоров`я, вік дитини, яка має інвалідність та потребує окремої уваги, не врахував постійне проживання малолітньої ОСОБА_3 разом з матір`ю та проживання батька в м. Києві, що як наслідок тягне за собою відсутність сталого психологічного зв`язку між ними. 

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, ОСОБА_2 зазначає, що вказану апеляційну скаргу не визнає та вважає необґрунтованою. Під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. У зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с.203 ) до апеляційного суду не з`явилася, надала заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі, з урахуванням прав та інтересів дитини, а також висновку Органу опіи та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином провідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вказане, колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України  ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, повідомленої належним чином про дату, час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. 

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а сакаргу без задоволення, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частні або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 є батьком дитини, який піклується про доньку та любить її, активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, позитивно характеризується, працевлаштований та має належні житлові умови. Жодних відомостей, які свідчили б про те, що батько дитини, зустрічаючись з дитиною без присутності матері, не зможе забезпечити дитині як належні умови спілкування та виховання, так і дотримання режиму дня дитини, не встановлено. При вирішенні питання про періодичність побачень батька з донькою, можливість спільного відпочинку, відвідування розважальних закладів, суд врахував, що дитині на час розгляду справи не виповнилося 3 роки, її вікові потреби, а також рекомендації Органу опіки та піклування і встановив графік зустрічей, який не порушує режиму дня, не відриває від нормального, звичайного для дитини середовища та не заважає її нормальному існуванню.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитись, оскільки до таких висновків суд прийшов з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 серпня 2016 року зареєстрували шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1 , виданого Печерським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини ОСОБА_5 . (а.с. 12).

Від шлюбу у сторін народилася дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданого Дарницьким районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві. (а.с. 13).

Відповідно до характеристики від 30 травня 2019 року наданої ПрАТ «Фармацевтична фірма «Дарниця», ОСОБА_2 характеризується як працелюбний, доброзичливий, не конфліктний працівник, здатний вирішувати складні задачі і нести персональну відповідальність. (а.с. 16).

Згідно із Сертифікатом про проходження профілактичного наркологічного огляду Серії 2РРС №474982, Медичною довідкою про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів, Серії 2ААМ №072731, ОСОБА_2 на обліку у лікарів – нарколога та психіатра не перебуває. (а.с. 17,18).

Відповідно до довідки Міністерства внутрішніх справ України серії ААА №0592386, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. (а.с. 19).

Відповідно до довідки, наданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради 02 липня 2019 року за №01-71/10163, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 25 серпня 2005 року по теперішній час. (а.с. 34).

Вказане підтверджується копією паспорта ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , де проставлений штамп прописки за адресою: АДРЕСА_2 з 25 серпня 2005 року. (а.с. 61-62).

Відповідно до довідки, наданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради №04-26/7-14693 від 06 серпня 2019 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 14 травня 2019 року по теперішній час. (а.с. 75).

Згідно довідки квартального комітету №119 ( АДРЕСА_3 ) ОСОБА_6 мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , сама, але ОСОБА_1 , донька, постійно з онукою ОСОБА_3 , допомагає матері. (а.с. 71).
На підтвердження того, що малолітня ОСОБА_3 хворіє, відповідачем були надані медичні довідки.

Згідно листа Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2», зазначено, що з 19 червня 2019 року по 27 червня 2019 року ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному обстеженні та лікуванні в Державній установі «Інститут охорони здоров`я дітей та підлітків Національної академії медичних наук України», м. Харків, де було встановлено діагноз: гіперфункція гіпофіза. Істинний передчасний статевий розвиток центрального ґенеза. За рекомендаціями Інституту, ЛКК КНП «ЦПМСД №2» №120/13 від 03 липня 2019 року оформлений медичний виновок на дитину з інвалідністю. (а.с. 72).

Згідно висновку Районної адміністрації Запорізької міської Ради по Шевченківському району про визначення способу участі батька ОСОБА_2 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 , Районна адміністрація вважає за доцільне визначити ОСОБА_2 наступний спосіб участі у вихованні малолітньої доньки та спілкуванні з нею: І та ІІІ тиждень місяця субота та неділя з 10.00 до 13.00 год. та з 16.00 до 18.00 год. з правом відвідування дитячих розважальних закладів і закладів культури, в присутності матері дитини, з урахуванням стану здоров`я малолітньої дитини. (а.с.126).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України).
Вирішення питання щодо виховання дитини регулюються ст. 157 СК України, згідно якої той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (ч.2 ст. 159 СК України).

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про охорону дитинства" контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно; батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати, яка проживає разом з дитиною не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

У §54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року № 31111/04 зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі "Olsson v. Sweden" (№ 2) від 27 листопада 1992 року, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі "Johansen v. Norway" від 07 серпня 1996 року, § 78).

Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Згідно із ст. 12 Закону України “Про охорону дитинства” виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом (ст.15 Закону України “Про охорону дитинства”).

Згідно із ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У ст. 9 Конвенції про права дитини зазначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Так, відповідно до законодавства України, коли зачіпаються інтереси неповнолітньої дитини участь органів опіки та піклування є обов`язковою (ч. 4 ст. 19 СК України).

Відповідно до роз`яснень, що викладені в постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі досудового розгляду" згідно з вимогами частини 3 статті 45 ЦПК України (в редакції 2004 року) суд повинен з`ясувати необхідність залучення до участі у справі органу державної влади або органу місцевого самоврядування для надання висновків у рамках своїх повноважень. Участь зазначених органів у цивільному процесі є обов`язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це необхідним.

Так, обов`язковою є участь органів опіки та піклування при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини.

Згідно з ч. 5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування.

Згідно висновку Районної адміністрації Запорізької міської Ради по Шевченківському району про визначення способу участі батька ОСОБА_2 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 , Районна адміністрація вважає за доцільне визначити ОСОБА_2 наступний спосіб участі у вихованні малолітньої доньки та спілкуванні з нею: І та ІІІ тиждень місяця субота та неділя з 10.00 до 13.00 год. та з 16.00 до 18.00 год. з правом відвідування дитячих розважальних закладів і закладів культури, в присутності матері дитини, з урахуванням стану здоров`я малолітньої дитини. (а.с.126).

Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення Європейського Суду з прав людини від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" та рішення від 27 листопада 1992 року у справі "Олссон проти Швеції").

Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає із прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання і в першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. 

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що між сторонами у цій справі існує спір стосовно участі позивача у вихованні та зустрічах з малолітньо донькою, тому, безпідставне розлучення з дитиною суперечить її законним правам та інтересам.

У зв`язку з чим, суд першої інстанції правильно вважав, що слід в судовому порядку визначити порядок участі позивача у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Оскільки, вирішення справи таким чином забезпечує найкращі інтереси дитини, відповідає вимогам ч. 3 ст. 157 СК України, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтям 3 та 9 Конвенції про права дитини.

Проте, суд першої інстанції, хоча й правильно послався та враховував положення ч. 1 ст. 141 СК України (рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини), разом із тим, не звернув належної уваги  та не врахував,  що запропонований позивачем порядок його участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, а саме перший та третій тиждень кожного місяця та неділю з 10.00 до 18.00 години з правом відвідування дитячих розважальних закладів і закладів культури без присутності матері фактично порушує режим харчування та сну дитини, вік якої становить три роки. При цьому суд першої інстанції також не взяв до уваги стан здоров`я дитини, який є незадовільним, адже дитина має інвалідність та потребує окремої уваги та окремого режиму харчування. Судом першої інстанції також не враховано постійне проживання трирічної дитини з матір`ю, та те, що батько постійно проживає у м. Києві, відтак, між ОСОБА_2 та дитиною відсутній сталий психологічний зв`язок , враховуючи її вік та тривале проживання з матір`ю, повноцінно не сприймає позивача, як батька, тому перші два місяці спілкування дитини з батьком, після набрання рішення чинності, на думку колегії суддів, слід встановити в присутності матері дитини, а в подальшому без присутності матері.

Отже, саме з дотриманням судом принципу рівності прав батька та матері щодо малолітньої дитини, та з урахуванням віку та стану здоров`я дитини,  режиму харчування та сну дитини, враховуючи  відсутність сталого психологічного зв`язку дитини з батьком  та тривале проживання дитини з матір`ю необхідно та доцільно визначити судом у цій справі порядок спілкування батька з дитиноюперший та третій тиждень кожного місяця в суботу та неділю з 10.00 до 13.00 години та з 16.00 до 18.00 години з правом відвідування дитячих розважальних закладів, закладів культури, в присутності матері ОСОБА_1 перші два місяці, після набрання рішенням чинності, з урахуванням стану здоров`я малолітньої дитини, а в подальшому без присутності матері, оскільки у присутності матері не робить вказане спілкування повноцінним, шкодить останньому, враховуючи наявність неприязних відносин між батьками дитини між собою; спільний відпочинок – 2 (два) тижні в літній період за домовленістю з матір`ю; на свята – на Різдво, 07 січня з 10.00 до 16.00 години, через рік; кожен день народження дитини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 з 10.00 години до 14.00 години; кожен день народження ОСОБА_2 , а саме 08 червня з 10.00 до 16.00 години, з можливістю прогулянок на вулиці в цей час без присутності матері ОСОБА_1 , з правом відвідування розважальних закладів та закладів культури під час побачень, а тому рішення суду першої інстанції у цій справі підлягає зміні, в іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

На виконання вимог п. 2 ч. 5 ст. 12 ЦПК України апеляційний суд сприяв врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами.

Проте, сторони у цій справі та представники на запитання апеляційного суду у судовому засіданні повідомили, що вирішення питання сторонами мирним шляхом у цій справі є неможливим.

Доводи апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_1 дублюють доводи заперечень відповідачки проти позову позивача у цій справі, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд.

Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі.Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Відповідачка ОСОБА_1 та її представник не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обгрунтування доводів апеляційної скарги в частині незмінної частини рішення суду першої інстанції у цій справі.

Встановлено, що у цій справі відсуні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті в незмінній частині рішення.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2020 рокуу цій справі слід змінити визначити спосіб та порядку участі батька у вихованні доньки у спосіб зазначений в мотивувальній частині зазначеної постанови, в іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі задоволення апеляційної скарги відповідача лише частково при вищевикладених обставинах, остання не має права на компенсацію за рахунок позивача у цій справі будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Разом із тим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити учасникам цієї справи, що сторони у подальшому не позбавлені права окремо від цієї справи вирішувати питання про зміну порядку участі батька у вихованні доньки, спілкуванні батька із донькою в разі зміни обставин, які стали підставою для ухвалення судом судового рішення у цій справі.

Керуючись ст. ст.367, 368, 374- 376, 381-384, 390 ЦПК України , апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 липня 2020 рокуу цій справі в частині визначення способу участі батька ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 змінити, встановивши наступний порядок побачень: перший та третій тиждень кожного місяця в суботу та неділю з 10.00 до 13.00 години та з 16.00 до 18.00 години з правом відвідування дитячих розважальних закладів, закладів культури, в присутності матері ОСОБА_1 перші два місяці, після набрання рішенням чинності, а в подальшому без присутності матері з урахуванням стану здоров`я малолітньої дитини; 
спільний відпочинок – 2 (два) тижні в літній період за домовленістю з матір`ю;
на свята – на Різдво, 07 січня з 10.00 до 16.00 години, через рік; кожен день народження дитини, а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 з 10.00 години до 14.00 години; кожен день народження ОСОБА_2 , а саме 08 червня з 10.00 до 16.00 години, з можливістю прогулянок на вулиці в цей час без присутності матері ОСОБА_1 , з правом відвідування розважальних закладів та закладів культури під час побачень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 30 жовтня 2020 року.
Головуючий, суддя 	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Гончар М.С.	Кочеткова І.В.