П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/4258/19 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Шевчук О.П.  
Суддя-доповідач -  Сушко О.О.   
12 листопада 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сушка О.О. 
суддів:  Мацького Є.М.  Залімського І. Г. ,  

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 березня 2020 року (м. Хмельницький) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Хмельницькій області про визнання дій незаконними та скасування вимог, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати дії Головного управління ДПС у Хмельницькій області відносно позивача незаконними та скасувати вимогу ГУ ДФС у Хмельницькій області від 20 лютого 2019 року та вимогу ГУ ДФС у Хмельницькій області від 13 вересня 2019 року.
Відповідно до рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 березня 2020 року позов задоволено повністю.
Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що з 2000 року позивач проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 .
12.05.2011 державним реєстратором внесені відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стосовно позивача, як фізичної особи - підприємця з основним видом підприємницької діяльності КВЕД 49.41 №26770000000004402.
13.05.2011 позивачем подано до Старокостянтинівського управління ГУ ДПС у Хмельницькій області заяву про обрання спрощеної системи оподаткування. Протягом усього часу здійснення підприємницької діяльності позивач подавав податкові звіти та сплачував необхідні податки та збори.
26.12.2015 згідно наказу №933 позивача направлено на посаду офіцера відділення по роботі з особовим складом військової частини - польова пошта НОМЕР_2 , тому фізично позивач не міг повідомити про неможливість здійснення підприємницькою діяльністю, подавати податкову звітність та сплачувати єдиний внесок.
З 05.03.2016 позивач відповідно до наказу знаходився в зоні ООС (АТО), довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції №917 від 14.06.2016 та довідки про участь у здійснені заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічні і стримування збройної агресії РФ в Донецькій та Луганській областях №1644 від 18.08.2019, а тому на позивача розповсюджується ЗУ "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".
09.12.2019 державним реєстратором внесені відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про припинення здійснення підприємницької діяльності за №26770060003004402.
11.12.2019 позивач отримав примірник постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №59157611 від 21.05.2019 та постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №60787150 від 05.12.2019 з яких дізнався, що згідно з вимогою №Ф-4159-22 від 20.02.2019 та вимогою №Ф-4159-22 від 13.09.2019 ГУ ДФС у Хмельницькій області станом на 27.11.2019 заборгованість зі сплати єдиного внеску, штрафів та пені позивача становить 23217,40 грн.
Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для задоволення адміністративного позову.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так, згідно ч.3 ст.39 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, не припиняється державна реєстрація підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців. У разі не провадження ними підприємницької діяльності у період проведення мобілізації нарахування податків і зборів таким фізичним особам - підприємцям не здійснюється.
Фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, відповідно до положень п.4 ч.1 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VІ (далі - Закон №2464-VІ), є платниками єдиного внеску.
В силу приписів п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464-VІ платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
08.06.2014 року набрав чинності Закон України від 20.05.2014 року №1275-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації" (далі - Закон №1275-VII), яким розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" доповнено п.9-2, відповідно до якого під час особливого періоду, визначеного Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їх військової служби звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених пунктом 2 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", якщо вони не є роботодавцями.
Підставою для такого звільнення є заява фізичної особи - підприємця та копія військового квитка або копія іншого документа, виданого відповідним державним органом, із зазначенням даних про призов такої особи на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, які подаються до органу доходів і зборів фізичною особою - підприємцем протягом 10 днів після її демобілізації. Якщо демобілізована фізична особа - підприємець перебуває на лікуванні (реабілітації) у зв`язку з виконанням обов`язків під час мобілізації, заява і копія військового квитка або копія іншого документа, виданого відповідним державним органом, подаються протягом 10 днів після закінчення її лікування (реабілітації).
Цей пункт застосовується з першого дня мобілізації, оголошеної Указом Президента України від 17 березня 2014 року N 303 "Про часткову мобілізацію", затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію", та протягом усього особливого періоду.
Під час особливого періоду, визначеного Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" для платників єдиного внеску, визначених у статті 4 цього Закону, призваних на військову службу під час мобілізації або залучених до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їхньої військової служби зупиняється застосування норм статті 25 цього Закону.
Підставою для такого зупинення є копія військового квитка або копія документа, виданого відповідним державним органом, із зазначенням даних про призов такої особи на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, яка подається до органів доходів і зборів цим державним органом протягом десяти днів після її мобілізації.
Аналогічні приписи містяться також в Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 року №508/26953, у редакції наказу Міністерства фінансів України 28.03.2016 року №393).
Пунктом 7 розділу ІV вказаної Інструкції визначено, що протягом особливого періоду, визначеного Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", платники, визначені підпунктами 3 та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, які призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їх військової служби звільняються від виконання своїх обов`язків, якщо вони не є роботодавцями.
Тобто, за змістом наведених норм звільняються від нарахування та сплати єдиного внеску під час особливого періоду, визначеного Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", платники єдиного внеску - фізичні особи-підприємці, призвані на військову службу під час мобілізації або залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, на весь строк їх військової служби.
Слід зауважити, що для настання передбачуваних наслідків, а саме: звільнення від виконання обов`язків, визначених ч.2 ст.6 Закону №2464-VІ, визначальним є те, що особа призвана на військову службу під час мобілізації або ж залучена до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, при цьому не є роботодавцем. Аналогічний правовий висновок за результатами трактування наведених вище норм права викладений в тексті ухвали Вищого адміністративного суду України від 12.10.2017 року у справі №817/66/17.
Відповідно до витягу з наказу №63, позивач з 05.03.2016 до теперішнього часу перебуває на службі у військовій частині НОМЕР_2 . Документи про звільнення (демобілізацію) в запас позивача відсутні.
Відтак, встановлені судом обставини і системний аналіз наведених законодавчих норм свідчать про належність позивача, як фізичної особи-підприємця без найманих працівників, до категорії осіб, які звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених п.2 ст.6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", зокрема щодо своєчасного нарахування, обліку та сплати єдиного внеску, на весь строк його військової служби, а відтак спростовує наявність у відповідача підстав для виставлення вимог про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску.
Водночас, посилання відповідача на те, що позивач не звільняється від сплати єдиного внеску як фізична особа-підприємець є безпідставними, оскільки проходить військову службу за контрактом, враховуючи встановлений у спірних правовідносинах факт призову позивача на військову службу під час мобілізації, в насідок чого нарахування податків і зборів не здійснюється до закінчення особливого періоду або до прийняття рішення про демобілізацію.
За змістом ч. 1, 2 ст. 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Отже, законодавством віднесено до проходження військової служби період служби за контрактом або за призовом.
Тому, позивач який розпочав проходження військової служби з 2000 року та проходить її і на час розгляду справи за контрактом, виконав вимоги п.7 розділу ІV вищевказаної Інструкції та мав справедливі очікування щодо звільнення від виконання своїх обов`язків платника ЄСВ, не будучи роботодавцем.
Беручи до уваги викладене, оскаржені вимоги від 20.02.2019 №Ф-4159-22У та від 13.09.2019 №Ф-4159-22У про сплату боргу з єдиного внеску є необґрунтованими, винесені без урахування усіх обставин, які мають значення для прийняття рішення, з порушенням вимог ч.2 ст.2 КАС України, а отже є протиправними.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 березня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає, як така, що розглянута за правилами спрощеного провадження, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 328 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Сушко О.О.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Мацький Є.М.    Залімський І. Г.