У Х В А Л А 
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
07 грудня 2020 року                                                                              
м. Київ
 
Справа №753/6731/19
Провадження №51-261ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду:
 
головуюча                               ОСОБА_1 ,
судді:                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Дарницького районного суду                         м. Києва від 25 жовтня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду                          від 02 вересня 2020 року, 
 
встановив:
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 25 жовтня 2019 року                 ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.186 Кримінального кодексу України (далі- КК України) та призначено йому покарання у виді 4 років позбавлення волі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 вересня 2019 року апеляційну скаргу  обвинуваченого ОСОБА_5 залишено без задоволення, а вирок Дарницького районного суду м. Києва від 25 жовтня 2019 року стосовно нього – без зміни.
Як установлено судами, 18 березня 2019 року, приблизно о 15:00, ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Привокзальна, 3, побачив                          ОСОБА_6 , який мав при собі власний мобільний телефон. В цей момент, у ОСОБА_5 раптово виник злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння чужим майном, реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, впевнившись, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає підійшов до ОСОБА_6 , та поваливши останнього на землю, вихопив з його внутрішньої лівої кишені куртки мобільний телефон: «Doogee x9 pro (Black)», imei №1: НОМЕР_1 imei №2: НОМЕР_2 , вартість якого становить 912 гривень 33 копійки, завдавши йому шкоди на вказану суму.
Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисником викладено вимогу про зміну вказаних судових рішень та звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, яке є явно несправедливим через його суворість.
На обґрунтування своїх доводів щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, яке є явно несправедливим через його суворість посилається на те, що судами:
не враховано повне визнання ОСОБА_5 своєї вини, його щирого каяття, активну участь у розкритті злочину, добровільне відшкодування моральної шкоди  потерпілому та примирення з ним.
не застосовано ст. 69, 75, 76 КК України;
висновки судів про те, що засуджений неодноразово не з`являвся без поважних причин на судовий розгляд не відповідають дійсності та не можуть бути враховані при призначенні йому покарання;
 
Мотиви Суду
 
Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі                  п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Висновки суду про винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 186 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.
Доводи захисника про те, що суди при призначенні покарання засудженому в повній мірі не враховали його щире каяття, визнання вини,  активну участь у розкритті злочину, добровільне відшкодування моральної шкоди потерпілому та примирення з ним, є безпідставними.
Положеннями статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. 
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Судами при призначенні виду та міри покарання ОСОБА_5 повною мірою враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину; обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування завданої шкоди, а також не встановлено обставин, що обтяжують  покарання.
Крім цього, судами враховано відомості про особу винного, який будучи раніше неодноразово судимим належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення та перевиховання не став, та маючи не зняту і не погашену у встановленому законом порядку судимість, вчинив новий умисний корисливий злочин, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, посередньо характеризується за місцем проживання.
Що стосується доводів захисника про необґрунтоване твердження судів щодо неявки засудженого без поважних причин на судовий розгляд та порушення покладених на нього процесуальних обов`язків, то вони є неспроможними. 
Як зазначив апеляційний, суд першої інстанції при призначенні покарання врахував також і поведінку ОСОБА_5 , який неодноразово під час розгляду кримінального провадження своїх процесуальних обов`язків належним чином не виконував, за викликами до суду неодноразово не з`являвся без поважних причин, що дозволило зробити висновок суду про відсутність нього бажання критично ставитися до своєї поведінки та робити відповідні висновки, тому суд першої інстанції не знайшов підстав для застосування до нього статей 69, 75, 76 КК України, з чим погоджується і суд касаційної інстанції.
Факт неявки засудженого в судове засідання без поважних причин підтверджується  також і ухвалою суду від 03 жовтня 2019 року, відповідно до якої до ОСОБА_5 застосовувався примусовий привід.
Таким чином, призначене засудженому покарання, відповідає ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та особі винного, а тому не може бути визнане явно несправедливим внаслідок суворості.
Вимоги захисника про застосування до засудженого ОСОБА_5 положень ст.69, 75, 76 КК України є безпідставними, оскільки обставини, на які посилається захисник, повністю враховані судами при призначенні йому мінімального розміру покарання, передбаченого санкцією ч.2 ст.186 КК України, а тому підстави для застосування вказаних статей КК України відсутні.
Суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, перевірив усі доводи апеляційної скарги захисника, які аналогічні доводам його касаційної скарги та навів відповідні мотиви на їх спростування, з якими погоджується і суд касаційної інстанції.
Таким чином, доводи касаційної скарги про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок суворостіє безпідставними.
Інших доводів, які б свідчили про істотне порушення норм матеріального чи  процесуального права, що були б підставами для скасування судових рішень, засудженим у касаційній скарзі не наведено.
Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 374 КПК України, а ухвала апеляційного суду – вимогам ст. 419 КПК України.
Ураховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд
 
п о с т а н о в и в:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 25 жовтня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 02 вересня 2020 року.
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
ОСОБА_1                            ОСОБА_2                                     ОСОБА_3