ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
 
іменем України

23 грудня 2020 року
м. Харків

справа № 638/17458/19
провадження № 22-ц/818/1719/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого – Котелевець А.В.,
суддів – Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,
за участю секретаря – Кравченко О.О.,

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», 
відповідач – Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,
відповідач – державний реєстратор Комунального підприємства «РегістрСервіс» Первомайської міської ради Харківської області Андрусович Олександр Олександрович,
відповідач – ОСОБА_2 , 
відповідач – ОСОБА_3 , 
третя особа – ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2019 року в складі судді Аркатової К.В.,

у с т а н о в и в:

В листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі – ПАТ «Укрсоцбанк»), Акціонерного товариства «Альфа - Банк» (далі – АТ «Альфа - Банк»), державного реєстратора Комунального підприємства «РегістрСервіс» Первомайської міської ради Харківської області (далі – КП «РегістрСервіс» Первомайської МР Харківської області) ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4 , та просила: 

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора КП «РегістрСервіс» Первомайської МР Харківської області Андрусовича О.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер – 47140002 від 31 травня 2019 року, номер запису про право власності – 31803501 від 29 травня 2019 року про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна – квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ «Укрсоцбанк»;

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора КП «РегістрСервіс» Первомайської МР Харківської області Андрусовича О.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер - 49405918 від 29 жовтня 2019 року, номер запису про право власності - 33894386 від 28 жовтня 2019 року про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна – квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Альфа-Банк»;

- визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений між АТ «Альфа Банк» та ОСОБА_2 , посвідчений 31 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу (далі – ПН ХМНО) Лавіндою Н.О. за реєстровим № 3826;

- витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 ;

- визнати протиправним та припинити обтяження та іпотеку в Державному реєстрі прав на нерухоме майно шляхом вилучення запису про іпотеку № 33988405 від 04 листопада 2019 року, внесеного ПН ХМНО Ємцем І.О. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер – 49508666 від 04 листопада 2019 року, іпотекодержатель - ОСОБА_3 .

В заяві про вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 просила:

- накласти арешт шляхом заборони будь - яким особам вчиняти дії, направлені на відчуження нерухомого майна у будь - який спосіб, та заборони реєстраційним органам здійснювати переоформлення права власності на нерухоме майно, а саме - квартири квартиру АДРЕСА_1 ;

- заборони ОСОБА_2 та будь - яким іншим особам, що діють в її інтересах та/або за їх дорученням, вчиняти будь-які дії щодо нерухомого майна, в тому числі примусове входження та доступ до квартири квартиру АДРЕСА_1 . 

Заява мотивована тим, що в разі невжиття заходів забезпечення позову існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення про задоволення позову. Зазначає, що право власності на нерухоме майно неодноразово переоформлювалося, а на даний час передано в іпотеку. Спірна квартира є єдиним житлом для неї та її неповнолітніх дітей.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2019 року вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження на нерухоме майно, а саме – квартири АДРЕСА_1 . Заборонено будь - яким суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно та державним реєстраторам, у тому числі нотаріусам, вчиняти будь – які дії, пов`язані з посвідченням будь – яких правочинів, а також інші реєстраційні дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно – квартиру АДРЕСА_1 . В іншій частині заяви відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що заява про забезпечення позову є обґрунтованою, заходи забезпечення позову співмірні із заявленими позовними вимогами. Невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду, а відтак заява про забезпечення позову в частині вжиття заборони невизначеному колу осіб та ОСОБА_2 на вчинення дій щодо нерухомого майна не підлягає задоволенню, оскільки визначений вид забезпечення позову є достатнім для забезпечення вимог позивача і ніяким чином невиправдано не обмежує права відповідачів. 

23 січня 2020 року  ОСОБА_3  подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити ухвалу про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що добросовісний набувач ОСОБА_2 придбала квартиру  АДРЕСА_1 , а він надав ОСОБА_2 позику та прийняв вказане нерухоме майно в іпотеку на підставі договору. Отже заява про забезпечення позову порушує його права, як кредитора, який має право задовольнити свої вимоги за рахунок майна, на яке накладено арешт.

Заява про забезпечення позову була подана особою, яка не мала повноважень на подання такої заяви та не мала цивільної процесуальної право та дієздатності; ОСОБА_1 не виклала пропозицію щодо зустрічного забезпечення у вигляді внесення на депозитний рахунок суду або судової адміністрації грошових коштів у порядку, передбаченому пунктом 6 частини першої статті 151 ЦПК України, у сумі вартості квартири, яка є предметом спору.

Також зазначає, що позовна заява ОСОБА_1 подана до суду без дотримання вимог статті 175 ЦПК України, а саме – не зазначено дату позову та не завірено належним чином долучені до позовної заяви докази.

11 березня 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_4 подали відзиви на апеляційну скаргу, в яких просили ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Відзиви мотивовано тим, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою, постановленою з дотриманням норм матеріального та процесуального права; застосований судом першої інстанції вид забезпечення позову є співмірний із заявленими позовними вимогами. Невжиття заходів забезпечення позову призведе до можливої перереєстрації права власності на спірну квартиру та, як наслідок, не поновлення порушених прав позивача.

ПАТ «Укрсоцбанк», АТ «Альфа-Банк», державний реєстратор КП «РегістрСервіс» Первомайської міської ради Харківської області Андрусович О.О., ОСОБА_2 ухвалу суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (пункт 1 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. 

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 

Статтею 149 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову; забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття певних заходів утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Крім того, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відтак, при обрані заходів забезпечення позову, суд повинен також враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб, не допускаючи використання заходу забезпечення позову у якості тиску на відповідача.

Види забезпечення позову передбачені статтею 150 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов може бути забезпечено забороною вчиняти певні дії.

Матеріали справи свідчать, що 31 жовтня 2019 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2 укладено договір купівлі – продажу, посвідчений ПН ХМНО Лавіндою Н.О. за реєстровим № 3826, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .

Вказана квартира передана ОСОБА_2 в іпотеку ОСОБА_3 на підставі договору іпотеки, посвідченого 04 листопада 2019 року ПН ХМНО Ємцем І.О. за реєстровим № 6297.

Оскільки спірна квартира на праві власності належить ОСОБА_2 та передана в іпотеку  ОСОБА_3 , вони мають об`єктивну можливість вчинити дії щодо її відчуження, що ускладнить виконання можливого рішення суду про задоволення позову. 

З урахуванням викладеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність забезпечення позову, та вважає обраний вид забезпечення співмірним із заявленими позивачем вимогами, таким, що не порушує право власника на користування майном, а лише обмежує право відчуження на час розгляду справи задля збереження майна у власності відповідача. 

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Ухвала суду першої інстанції є законною, постановленою з дотриманням норм процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що позовна заява ОСОБА_1 подана до суду без дотримання вимог статті 175 ЦПК України судова колегія не приймає, оскільки вони не стосуються вирішення питання про забезпечення позову. 

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначав, що заява про забезпечення позову була подана особою, яка не мала повноважень на подання такої заяви та не мала цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. Вказані доводи є безпідставними з огляду на таке.

Статтями 46, 47 ЦПК України встановлено, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи. Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

ОСОБА_1  є повнолітньою особою, дієздатність якої не обмежена. Скориставшись наданим статтею 4 ЦПК України правом позивачка, звернулася до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності та витребування з чужого незаконного володіння нерухомого майна. Заява про забезпечення позову підписана ОСОБА_6 – представником ОСОБА_1 , яка мала відповідні повноваження.

Щодо доводів апеляційної скарги про зустрічне забезпечення, то судова колегія зазначає таке. 

Самі по собі такі процесуальні недоліки оформлення заяви про забезпечення позову як відсутність пропозицій заявника щодо зустрічного забезпечення не є достатньою підставою для скасування правильної по суті і законної ухвали з одних лише формальних міркувань. 

Відповідно до частин першої, другої, пункту 1 частини третьої, частини шостої статті 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

Таким чином, відповідачі не позбавлені права подати клопотання про зустрічне забезпечення після застосування судом заходів забезпечення позову. Відсутність зустрічного забезпечення на час подання заяви про забезпечення позову, не є перешкодою для забезпечення позову, якщо для цього існують правові підстави.

Само по собі незазначення в оскаржуваній ухвалі про вирішення питання зустрічного забезпечення не можна вважати допущеним судом першої інстанції істотним процесуальним порушенням, достатнім для скасування ухвали про забезпечення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 149 - 150, 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 – 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_3  – залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 листопада 2019 року – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 24 грудня 2020 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді – О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина