КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
 
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
справа № 756/11029/16-ц                       Головуючий у 1-й інстанції суддя: Луценко О.М. 
 
29 вересня 2020 року                                                                                                      м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :
судді-доповідача - Саліхова В.В.
суддів: Вербової І.М., Шахової О.В., 
секретаря судового засідання: Сидоренко А.Д.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 вересня 2017 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У серпні 2016 року ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 10.10.2007 № 001-2914/840-0273, що складається з простроченої заборгованості зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 73 200,00 доларів США.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 12 вересня 2017 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором від 10 жовтня 2007 року №001-2914-840-0273 у сумі 73 200 доларів США (тіло кредиту) та судовий збір у сумі 27 576 грн. 42 коп.
В апеляційній скарзі ОСОБА_4 , діюча в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову до ОСОБА_2 . 
Посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. 
В обґрунтування своїх доводів вказує, що Банк підвищив розмір процентної ставки за користування кредитними коштами та за прострочення платежу, про що не повідомив поручителя. Зазначила на невідповідність вказаних у розрахунку сум дійсним умовам Кредитного договору. Звертає увагу на те, що додаткових договорів до договору поруки не підписувала, а тому остання є припиненою відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України.
У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 підтримала апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав наведених в ній та просила останню задовольнити.
Представник АТ «Універсал Банк» - Антіпова О.А. заперечувала проти апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення.
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7658/2020	
ОСОБА_3  в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив.
У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41«Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. 
Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності  ОСОБА_3 .
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 10 жовтня 2007 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 001-2914/840-0273, відповідно до умов якого банком надано відповідачу кредит у сумі 141 800,00 доларів США строком до 10 жовтня 2027 року зі сплатою 11,95 % річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Сторони дійшли згоди, що розмір базової процентної ставки може змінюватися згідно умов цього договору. Погашення кредиту передбачено шляхом сплати щомісячних платежів у розмірі та в порядку, визначеному договором та додатками до нього.
Пунктом 1.1.1. Кредитного договору передбачено, що за користування коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 35,85 %. Розмір підвищеної процентної ставки за користування Кредитом понад встановлені цим Договором терміни сплати щомісячних платежів застосовується до всієї простроченої суми основного боргу Позичальника. Нарахування та облік таких процентів Кредитор здійснює відповідно до умов цього Договору, додатків до нього та вимог чинного законодавства України.
З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань, взятих за кредитним договором від 10 жовтня 2007 року № 001-2914/840-0273, між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_2 , 10 жовтня 2007 року було укладено договір поруки № 001-2914/840-0273-Р, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов`язалась відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником ОСОБА_3 зобов`язань, які виникають з кредитного договору від 10 жовтня 2007 року № 001-2914/840-0273.
Відповідно до умов договору поруки поручитель у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором від 10 жовтня 2007 року №001-2914/840-0273 відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником; несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, процентів за користування кредитом, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій.
ОСОБА_3 одержав та використав кредитні кошти у сумі 141 800,00 доларів США на цілі, визначені у договорі, проте не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання по сплаті кредитних коштів та процентів, внаслідок чого утворилась заборгованість, загальний розмір якої станом на 31 серпня 2016 року становить 86 764,27 доларів США, яка складається з: простроченої заборгованості зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 85 671,15 доларів США, заборгованості із сплати процентів за користування кредитом у сумі 339,61 доларів США, заборгованості по підвищеним відсоткам у сумі 753,51 доларів США.
Враховуючи вищевикладене, ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду із відповідним позовом, в якому просив стягнути з відповідачів суму заборгованості лише за тілом кредиту в розмірі 73 200,00доларів США яка  менше суми загальної заборгованості по цій складовій 
Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно статтею 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що позичальник, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен належно їх виконувати, а у разі порушення зобов`язання настають негативні правові наслідки.
Відповідно до вимог ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.
Таким чином, договір поруки є таким способом забезпечення виконання зобов`язання, який полягає у залученні третьої особи - поручителя до основного зобов`язання, яке виникло між боржником та кредитором.
Відповідно до умов договору поруки поручитель у випадку невиконання боржником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором від 10 жовтня 2007 року №001-2914/840-0273 відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником; несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, процентів за користування кредитом, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій.
Отже, поручитель є солідарним боржником з позичальником, а в силу ч. 1 ст. 543 ЦК України кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
За таких обставин солідарні боржники мають нести солідарну відповідальність за порушення зобов`язання позичальником.
Матеріали справи свідчать, що позичальник належним чином умови кредитного договору не виконує, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором від 10.10.2007 № 001-2914/840-0273, що складається з простроченої заборгованості зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 73 200,00 доларів США.
На виконання вимог Верховного суду позивач надав нові розрахунки вказаної заборгованості з урахуванням факту несплати позичальником щомісячних платежів яки повністю співпадають з розрахунком наданим в суд першої інстанції та пояснив, що сума основного боргу по тілу кредиту  становить 86 764,27 доларів США,  але сума яка заявлена в позовній заяві дорівнює 73 200,00 доларів США,. що відповідає вимогам вкладених в постанові суду касаційної інстанції.  
Враховуючи вищевикладене та те, що судом першої інстанції встановлено не виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про стягнення солідарно з  ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 основної суми боргу правильними.
Щодо доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає наступне.
Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.
Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов`язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду.
З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов`язання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.
Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.
Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.
Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобов`язання за договором поруки слід пред`явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).
Відповідно до ст. 4.1 договору поруки вбачається, що договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами.
Порука припиняється із припиненням всіх зобов`язань боржника за основним договором, що забезпечується такою порукою.
Встановлено, що ПАТ «Універсал Банк» звернулося до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 10.10.2007 № 001-2914/840-0273, що складається з простроченої заборгованості зі сплати кредиту (тіло кредиту) у сумі 73 200,00 доларів США без урахування відсотків за користування коштами та штрафними санкціями.
При розгляді справи в суді апеляційної інстанції здійснювалася перевірка наданого розрахунку заборгованості по основному боргу та встановлено відсутність припинення поруки за відповідними частинами основного зобов`язання.
Стосовно доводів апеляційної скарги про підвищення розмір процентної ставки за користування кредитними коштами та за прострочення платежу, про що не було повідомлено поручителя, адодаткових договорів до договору поруки ОСОБА_2 не підписувала, а тому порука є припиненою відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України, колегія суддів зазначає наступне.
Надіславши 12 травня 2016 року досудову вимогу, банк в односторонньому порядку змінив строк виконання основного зобов`язання, у зв`язку із чим у банка були відсутні підстави для нарахування відсотків після зміни такого строку.
Відповідно до п. 1.1.1. Кредитного договору, сторони чітко узгодили нарахування підвищеної процентної ставки в розмірі 35,85 % за користування коштами понад строк (або терміни погашення).
Відповідно до пункту 2.1. договору поруки від 10 жовтня 2007 року № 001-2914/840-0273-Р, Кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови Основного договору з Боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя.
Доказів щодо укладення між сторонами інших додаткових договорів про внесення змін та доповнень до Основного кредитного договору, що передбачали підвищення відсоткової ставки, відповідачем не надано.
Поручитель, підписуючи договір поруки, була обізнана про можливість банку нараховувати підвищену відсоткову ставку у випадку неналежного виконання боржником умов кредитного договору.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що Банк не звертався до суду із вимогами про стягнення відсотків, тим більше з урахуванням підвищеної процентної ставки.
За наведеного, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
ОСОБА_2 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.
За наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним дослідженням обставин справи, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374, 375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 вересня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.
 
Повний текст постанови складено 01.10.2020.
 
Головуючий:                                                            В.В. Саліхов

Судді:                                                                        І.М. Вербова

                                                                                  О.В. Шахова