УХВАЛА

12 листопада 2020 року 
м. Київ
справа № 1.380.2019.005939
адміністративне провадження № К/9901/29773/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача – Кашпур О.В., 
суддів –  Мацедонської В.Е., Уханенка С.А.
перевірив касаційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 травня             2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій, бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі – ІНФОРМАЦІЯ_2 ) в якому просила: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування їй індексації грошового забезпечення за періоди з 01 липня 2015 року по 08 травня 2018 року та з 01 січня 2016  року по 08 травня 2018 року; зобов`язати Львівський прикордонний загін нарахувати та виплатити їй ненараховані суми індексації за вказані періоди відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1087 (далі – Порядок №  1087), з урахуванням при розрахунку обчислення індексу споживчих цін з наростаючим підсумком, наступний місяць законодавчо встановленого (підвищеного) посадового окладу з лютого 2008 року; визнати протиправними дії відповідача щодо виплати їй допомоги на оздоровлення у 2016 та 2017 роках без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення та стягнути з Львівського прикордонного загону 6357,78 грн недоплаченої допомоги на оздоровлення; визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування їй при звільненні компенсації за невикористані дні додаткової відпустки за 2013 - 2018 роки загальним терміном 37 календарних днів та стягнути 10659,96 грн цієї компенсації; визнати протиправними дії Львівського прикордонного загону щодо незастосування пункту 1 примітки Додатку 1 та примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» при обчисленні позивачу розміру посадового окладу та окладу за військовим званням у період з 01 березня 2018 року по 08 травня 2018 року з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року; зобов`язати Львівський прикордонний загін провести перерахунок її посадового окладу та окладу за званням; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 вчинити дії щодо перерахунку та виплатити з урахуванням рагніше виплачених сум грошового забезпечення ОСОБА_1 .
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо не нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за періоди за періоди з 01 липня 2015 року по 08 травня 2018 року та 01 січня 2016 року по 08 травня 2018 року. Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за періоди за періоди з 01 липня 2015 року по 08 травня 2018 року та 01 січня 2016 року по 08 травня 2018 року відповідно до Порядку №1087, у редакції до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2015 року № 1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів». Визнано протиправними дії Львівського прикордонного загону щодо виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення у 2016 та 2017 роках, передбаченої частиною першою статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» без врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену допомоги на оздоровлення за 2016 та 2017 роки, передбачену частиною першою статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» без врахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року №889. Визнано протиправною бездіяльність відповідача  щодо не нарахування ОСОБА_1 при звільненні компенсації за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої частиною четвертою статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року № 702 за 2013 – 2018 роки. Зобов`язати Львівський прикордонний загін нарахувати та виплатити позивачу таку компенсацію, пропорційно фактичному часу виконання обов`язків військової служби в зазначених умовах та (або) на посадах відповідно до Порядку надання та визначення тривалості щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами та на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 2012 року № 702, із врахуванням висновків суду у даній справі. В іншій частині позову відмовлено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2020 року змінено  рішення суду першої інстанції шляхом доповнення його четвертого абзацу, а саме: після слів «нормативно-правових актів» абзац доповнено словами «взявши при розрахунку обчислення індексу споживчих цін з наростаючим підсумком наступний місяць законодавчо встановленого (підвищеного) посадового окладу із лютого 2008 року». В іншій частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року залишено без змін.
05 листопада 2020 року Львівський прикордонний загін звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2020 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права. Заявник просить скасувати оскаржувані рішення судів першої та  апеляційної інстанції та відмовити в позові.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
За змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України “Про запобігання корупції” займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Відомостей про те, що позивач є військовою посадовою особою вищого офіцерського складу відповідно до пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України у системному зв`язку з положеннями статті 50 Закону України “Про запобігання корупції” (на час відкриття провадження у справі судом першої інстанції) суду касаційної інстанції не надано і у судових рішеннях така інформація відсутня.
Підстав, за яких судові рішення, постановлені у зазначеній справі можливо віднести до випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, судом касаційної інстанції не встановлено.
У касаційній скарзі заявник послався на те, що касаційна скарга  стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки на розгляді у судах перебуває значна кількість аналогічних справ, спір пов`язаний з виплатами з Державного бюджету України, а висновки судів не відповідають висновкам Верховного Суду, висловленим у справах №  825/375/18, та №  3809/1489/16, 826/14853/17. Також заявник послався на те, що суди неправильно тлумачать висновки Верховного Суду у справах №825/874/17, 522/2738/17, 620/4218/158.  Однак, такі доводи не дають підстав для висновку, що судові рішення, постановлені у зазначеній справі можливо віднести до випадків, встановлених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, оскільки крім загальних посилань на винятковість справи, мотиви, наведені у касаційній скарзі, зводяться переоцінки доказів у справі та незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо застосування норм законодавства, яким врегульовані питання виплати грошового забезпечення військовослужбовцям. Не погоджуючись із застосуванням судами попередніх інстанції висновків Верховного Суду у справах №825/874/17, 522/2738/17, 620/4218/158, Львівський прикордонний загін не пояснює у чому саме полягає неправильне застосування таких висновків, обмежившись лише цитуванням окремих норм законодавства, яке тлумачить на власний розсуд.
Водночас, заявник посилається також і на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, проте щодо якої саме норми немає висновку не зазначає, що свідчить про те, що скаргу обґрунтовано взаємовиключними підставами.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з пунктом 8 частини другої якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та, у визначених законом випадках, – на касаційне оскарження судового рішення.
Зазначена конституційна норма кореспондується з положеннями частини першої статті 14 Закону України “Про судоустрій і статус суддів”.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З огляду на відхилення Верховним Судом, зазначених заявником виняткових обставин, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, які є передумовою для перевірки вмотивованості підстав, визначених частиною четвертою статті 328 КАС України, у відкритті касаційного провадження у цій справі необхідно відмовити.
Керуючись статтями 248, 328, 333 КАС України, Суд
У Х В А Л И В :
1. У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 травня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дій, бездіяльності, зобов`язання вчинити дії відмовити.
2. Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач:                                                                                 О.В. Кашпур
Судді:                                                                                                    В.Е. Мацедонська
                                                                                                    С.А. Уханенко