ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4863/20 Справа № 2-1183/11 	  	Суддя у 1-й інстанції - Спаї В. В. Суддя у 2-й інстанції - Куценко Т. Р.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року                Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Куценко Т.Р., 
суддів: Каратаєвої Л.О., Макарова М.О.,
за участю секретаря – Синенка Є.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою 
        Товариства з обмеженою відповідальністю “ОТП Факторинг Україна”, 

на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2020 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю “ОТП Факторинг Україна”, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення процесуальних строків на їх пред`явлення до виконання по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “ОТП Факторинг Україна” до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 

ВСТАНОВИЛА: 

       У грудні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю “ОТП Факторинг Україна” (далі — ТОВ “ОТП Факторинг Україна”) звернулося до суду із заявою про поновлення строків пред`явлення виконавчого документу до виконання та видачу дублікату виконавчого документу, посилаючись на те, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21.04.2010 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №ML-301/196/2006 від 23.05.2006, та на виконання зазначеного рішення Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчі листи.
       17 вересня 2012 року виконавчі листи про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 було подано на примусове виконання до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра ГТУЮ в Дніпропетровській області. 19 вересня 2012 було відкрито ВП № 34437887, ВП № 34437218. 
       04 лютого 2014 року та 08 липня 2014 року виконавчі листи про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 було подано на примусове виконання до Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби м. Дніпра ГТУЮ в Дніпропетровській області. 
       Стягувачем здійснювались заходи для встановлення знаходження виконавчих документів, однак жодної інформації відділами державної виконавчої служби заявнику не надано. Враховуючи викладене, у заявника виникла необхідність у видачі дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання. 
       Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2020 року в задоволенні заяви відмовлено.
       Не погоджуючись з ухвалою суду, ТОВ “ОТП Факторинг Україна” подало на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким видати дублікати виконавчих листів та поновити строк для їх пред`явлення.
       Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги представник ОСОБА_1 надав суду відзив, в якому посилається на необгрунтованість скарги та вважає її такою що не підлягає задоволенню.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін. 
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з ч.1 ст.433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Згідно з п.17.4 Перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Про видачу дубліката виконавчого документа постановляється ухвала у десятиденний строк із дня надходження заяви.
Відмовляючи в задоволенні заяви ТОВ “ОТП Факторинг Україна”, суд першої інстанції виходив з того, що стягувачем не наданого жодних доказів на підставі яких можно встановити факт втрати оригіналу виконавчих листів, що не є тотожним з ненаданням відділом ДВС відповідей на запити стягувача, а також встановити факт поважності причин пропуску строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання.
З таким висновком погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 січня 2012 року було задоволено позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 23 травня 2006 року №МL-301/196/2006 в сумі 1 009 318, 87 грн., яка утворилася станом на 21 січня 2010 року, та складається з: заборгованість за кредитом – 863 106,90 грн., сума несплачених відсотків за користування кредитом –110 963, 04 грн., пеня за прострочення виконання зобов`язань за кредитом –35 248,94 грн. 
На виконання вказаного судового рішення, 13 вересня 2012 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська було видано виконавчі листі №2-1183/11 для пред`явлення їх до примусового виконання.
19 вересня 2012 року державним виконавцем АНД ВДВС Малюк І.В. відкрито виконавчі провадження ВП №34437887, ВП №34437218 відносно боржника ОСОБА_1 .
Постановими державним виконавцем АНД ВДВС Ворона А.В. від 26 червня 2014 року та 25 червня 2014 року повернуто виконавчі документи стягувачу відносно боржника ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю у боржника майна на яке можливо звернути стягнення.
Інформації щодо виконавчого провадження з виконавчими листами відносно боржника ОСОБА_2 матеріали справи не містять, заявником будь-яких доказів суду надано не було.
Звертаючись з заявою про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строків для їх пред`явлення ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надало суду копії заяв про хід виконавчих проваджень та місцеперебування виконавчих документів від 20 липня 2015 року, 08 лютого 2019 року відносно боржника ОСОБА_1 та від 08 лютого 2019 року відносно боржника ОСОБА_2 , проте станом на дату подання вказаної заяви жодної відповіді та документів від ВДВС стягувачем отримано не було. 
Розглядаючи дану справу апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка підлягає застосуванню згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України.
Виконання судового рішення відповідно до рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) – це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Виконавчі листи викладаються в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення відповідних форм процесуальних документів, передбачених Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, і підписуються електронним цифровим підписом судді (в разі колегіального розгляду - електронними цифровими підписами всіх суддів, які входять до складу колегії).
До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та Єдиного державного реєстру виконавчих документів, Положення про який затверджується спільним нормативно-правовим актом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України, із запровадженням яких відповідно до частини першої статті 1 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України вводяться в дію вимоги частини четвертої статті 431 ЦПК України щодо внесення виконавчого документу до Єдиного державного реєстру виконавчих документів, функціонування якого виключає втрату виконавчого документа, порядок видачі дублікату виконавчого документу замість втраченого визначено розділом XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України.
Аналізуючи пункт 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.
Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15 листопада 2018 року у справі № 474/783/17 (провадження № 61-29св17), від 10 жовтня 2018 року у справі № 2-504/11 (провадження № 61-41846св18).
Апеляційний суд виходить з того, що дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.
При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду на підставі якого його видано та чи не втратило судове рішення законної сили.
Крім того, однією з підстав можливості видачі дубліката виконавчого документа, є подання відповідної заяви протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та/або його зупинення.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент видачі виконавчого листа) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки, зокрема інші виконавчі документи – протягом року, якщо інше не передбачено законом.
Згідно з частиною п`ятою статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу), повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.
Відповідно до частини першої статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.
Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.
Таких причин заявником не надано.
Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У правових висновках щодо застосування норм права, викладених у пунктах 44 - 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зазначено, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону № 1404-VIII). У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (частина перша статті 433 ЦПК України). Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення суду у справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.).
Встановлення в законі строків на пред`явлення виконавчих листів до виконання також спрямовано на забезпечення вказаного принципу. Безпідставне поновлення строку може порушити принцип правової визначеності.
Разом з тим, сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України»).
Сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Безпідставне та необґрунтоване поновлення строків порушує законні права та інтереси сторін і суперечить принципу (правової визначеності) права на справедливий суд, що закріплене в ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України (п. 53 рішення Європейського суду з прав людини від 29 жовтня 2015 року у справі «Устименко проти України» заява № 32053/13 ).
Єдиною та необхідною правовою підставою для поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання є наявність в особи поважних причин його пропуску. При цьому, поважність причин є оціночною категорією та повинна визначатися, виходячи з наявності реальних обставин, які фактично унеможливили вчинення особою відповідної процесуальної дії вчасно, тобто в межах строків, установлених законодавством.
Отже, колегія суддів вважає, що при зверненні до суду з заявою про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання, заявник не подав належних, достатніх, допустимих та достовірних доказів, що підтверджували поважність підстав для видачі дублікату виконавчих листів.                
       Відмовляючи у задоволені заяви стягувача суд першої інстанції виходив з недоведеності заявлених вимог, зокрема, з тих підстав, що стороною не було надано доказів на підвердження втрати виконавчих листів. Звертаючись з апеляційною скаргою ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не було надано суду апеляційної інстанції доказів на підтвердження обставин щодо втрати оримгіналів виконавчих листів та доказів направлення виконавчих листів на виконання відносно боржника ОСОБА_2 , в зв`язку із чим законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав до задоволення заяви.
       Доводи апеляційної скарги про безпідставність та необґрунтованість обставин, на які посилається заявник не знайшли свого підтвердження, оскільки не було наведено доказів, які би їх спростовували та вказували на поважності пропуску пред`явлення виконавчих документів до виконання. Не наведено належних підстав щодо обставин того, що стягувач роками не звертався до суду з питанням щодо видачі дублікатів виконавчих документів та поновлення строків пред`явлення їх до виконання.
Таким чином наведені апелянтом доводи фактично зводяться до незгоди заявника з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.
       Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
       Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Оскільки судом першої інстанції судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “ОТП Факторинг Україна” – залишити без задоволення.
Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 09 січня 2020 року – залишити без змін.        

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                        Т.Р. Куценко 

Судді:                                                                М.О. Макаров                                                                 
                                                                       Л.О. Каратаєва