Справа № 309/2397/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        05 жовтня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого                                судді КОНДОРА Р.Ю.
суддів                                        СОБОСЛОЯ Г.Г., ГОТРИ Т.Ю.
при секретарі                                МИКУЛЯК Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 309/2397/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Хустського районного суду від 16 січня 2020 року, повний текст якого складено 16 січня 2020 року, головуючий суддя Довжанин М.М., –

встановив:

05.08.2019 ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 мотивуючи наступним. Сторони перебували в шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 . Рішенням Хустського районного суду від 21.02.2007 шлюб був розірваний, а іншим рішенням цього ж суду від 23.12.2009 зі ОСОБА_2 були стягнуті аліменти на утримання доньки в сумі 300,00 грн щомісячно. Донька проживає з позивачкою та перебуває на повному її утриманні. Стягнуті з відповідача аліменти є мізерними і на даний час з огляду на зростання споживчих цін, вартості витрат на утримання дитини не забезпечують належної участі батька в утриманні дитини. Позивачка перебуває у скрутному матеріальному становищі і змушена звернутися до суду з позовом про збільшення розміру присуджених на утримання дитини аліментів.
Відповідач є людиною молодого віку, працює за кодоном і має можливість допомагати своїй дитині. Дійсний заробіток відповідача позивачці невідомий. Достатньою для належного забезпечення дитини є аліменти в твердій грошовій сумі 2000,00 грн на місяць.
Посилаючись на ці обставини, на норми ст.ст. 180, 184, 192 СК України щодо стягнення аліментів та можливості збільшення їх розміру за позовом одержувача аліментів в разі зміни його матеріального стану, позивачка ОСОБА_1 просила збільшити розмір аліментів, присуджених рішенням Хустського районного суду від 23.12.2009, стягнувши зі ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі 2000,00 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Заочним рішенням Хустського районного суду від 16.01.2020 позов задоволено, змінено розмір стягуваних аліментів за рішенням Хустського районного суду від 23.12.2009 та постановлено стягувати зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканки АДРЕСА_2 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн щомісячно, до досягнення нею повноліття. Стягнуто зі ОСОБА_2 768,40 грн судового збору на користь держави.
Ухвалою Хустського районного суду від 21.02.2020 заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості та доведеності, з наявності підстав для подальшого стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки в твердій грошовій сумі по 2000,00 грн щомісячно.

Відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Іванчо Ю.Ю., оскаржив рішення суду як незаконне та необґрунтоване щодо визначення розміру аліментів. У скарзі зазначає, що суд першої інстанції не встановив повною мірою обставин, які мають значення в справі, а тому неправильно визначив розмір змінених і належних до подальшого стягнення з відповідача аліментів.
Відповідач не взяв участі в розгляді справи та не подав свої докази, оскільки був позбавлений такої можливості через неповідомлення його судом про час і місце розгляду справи. Цим процесуальні права відповідача були порушені. Тим часом, мають місце істотні обставини, які підлягають врахуванню під час вирішення питання про розмір аліментів.
Так, відповідач має на утриманні двох неповнолітніх дітей, які народилися в цивільному шлюбі з іншою жінкою, цивільна дружина відповідача не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за малолітніми дітьми до досягнення ними трирічного віку. Утримання двох малолітніх дітей вимагає значних витрат. На утриманні відповідача перебуває й непрацездатна мати-пенсіонерка, яка також потребує додаткових витрат.
Відповідач офіційно не працює та не має регулярного доходу, а працює як сезонний робітник. При цьому, позивачка не надала доказів щодо матеріального становища відповідача, покращення такого становища, спроможності його сплачувати аліменти в заявленому позивачкою розмірі.
Відтак, відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 в мінімальному гарантованому СК України розмірі, а саме – 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Сплата аліментів у проханому позивачкою розмірі призведе до порушення прав інших дітей відповідача.
Суд першої інстанції через порушення процесуальних прав відповідача не міг врахувати цих обставин та правильно застосувати положення, зокрема, ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів.
Відповідач просить рішення суду змінити та визначити належні з нього аліменти на утримання доньки в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивачки ОСОБА_1 , яка апеляцію не визнала, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України у відсутність інших учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Спірні правовідносини регулюються нормами СК України щодо обов`язку батьків утримувати дитину та його виконання.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї; сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ст. 7 ч.ч. 7, 8, 9 СК України).

Встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з 06.02.2003 перебували в шлюбі, що його було розірвано рішенням Хустського районного суду від 21.02.2007, і є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якої рішенням Хустського районного суду від 23.12.2009 стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у твердій грошовій сумі 300,00 на дитину щомісячно, починаючи з 08.12.2009 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7, 8, 10-11). Дитина перебуває на утриманні та вихованні матері, що підтверджується довідкою Виконкому Боронявської сільської ради Хустського району від 25.07.2019 № 749 (а.с. 9) та іншими матеріалами справи.

Сторони зареєстровані та проживають нарізно: позивачка ОСОБА_1 зареєстрована в будинку АДРЕСА_2 , водночас апеляційному суду пояснила, що зараз фактично проживає разом із донькою за адресою: АДРЕСА_3 ; відповідач ОСОБА_2 зареєстрований і проживає в будинку АДРЕСА_1 (а.с. 5, 18-19).

Доданими відповідачем ОСОБА_2 до заяви про перегляд заочного рішення суду документами підтверджується, що у нього та у ОСОБА_5 народилися: ІНФОРМАЦІЯ_4 – донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 – донька ОСОБА_7 (а.с. 50, 51).

До заяви про перегляд заочного рішення суду відповідач ОСОБА_2 додав також відомості від 18.06.2020 № 22397 з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 1-го кварталу 2018 року по 1-й квартал 2020 року щодо відсутності інформації про доходи (а.с. 58); копію пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 , виданого 25.07.2006 на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з терміном дії «довічно» (а.с. 53); дані про перерахування у 2020 році аліментів позивачці (а.с. 54-57); дані про відсутність у власності нерухомого майна (а.с. 61).

Поряд із цим, в апеляцій скарзі (а.с. 77-83) відповідач ОСОБА_2 вказуючи з метою врахування цієї обставини на необхідність утримання двох доньок, які народилися в нього з ОСОБА_5 , водночас погодився по суті з тим, що сплачувані на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти є недостатніми та підлягають збільшенню. Зазначив також, що не має стабільного доходу, працює як сезонний робітник. Вважаючи заявлену до стягнення суму аліментів у 2000,00 грн щомісячно надмірною, відповідач просив визначити належні з нього аліменти на утримання доньки в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, оскільки судові повістки, які йому надсилалися, були повернені органом зв`язку до суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання», що з урахуванням положень ст. 128 ч. 5, ч. 8 п.п. 1, 3, 4, ст. 130 ч.ч. 1, 2, 3, 4, 9 ПК України не може бути визнано належним повідомленням сторони про судове засідання (а.с. 13, 14, 19, 20). Публікація судом 19.12.2019 на офіційному вебсайті судової влади України оголошення про виклик відповідача ОСОБА_2 в судове засідання, призначене на 16.01.2020, теж не може вважатися належним повідомленням сторони про час і місце розгляду справи, оскільки повідомлення сторони в такий спосіб пов`язується передусім із відсутністю в суді даних про зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження особи (ст. 128 ч. 11 ЦПК України), тоді як дані про місце реєстрації та проживання відповідача ОСОБА_2 суду були відомі. Крім того, порядок публікації оголошень на веб-порталі судової влади України визначається Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, таке положення наразі не затверджене (ст. 14 ч. 13, ст. 128 ч. 12 ЦПК України), а текст оголошення фактично на вебсайті судової влади не відображений (а.с. 59-60). Зважаючи на це не могли застосовуватися й положення ст. 187 ч. 10 ЦПК України, на яку міститься посилання в оголошенні.

У розгляді справи відповідач ОСОБА_2 участі не брав, порушення його процесуальних прав, зокрема, права на участь у судовому засіданні, неналежне повідомлення про час і місце розгляду справи є доводами апеляції на заочне рішення суду.

Із часу стягнення аліментів рішенням Хустського районного суду від 23.12.2009 і до моменту пред`явлення матір`ю дитини позову про збільшення розміру аліментів сплив значний час, а обставини, що мали значення для визначення розміру грошового утримання з батька для дитини, істотно змінилися.

Норми СК України в редакції, що діяла на час ухвалення судом рішення про стягнення аліментів передбачали, зокрема, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу, а стаття 184 цього Кодексу передбачала, своєю чергою, що якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 ч. 2, ст. 184 ч. 3 СК України).

Натомість чинна на час пред`явлення позову про збільшення розміру аліментів та вирішення справи судом першої інстанції редакція СК України передбачає істотно більші гарантії для забезпечення права дитини на належне утримання від батьків у вигляді аліментів, зокрема:
розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини;
мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку;
мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ст. 182 ч. 2);
той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 184 ч. 3).

ЦПК України встановлює правила, за якими особа має право звернутися до суду з вимогами про стягнення аліментів у розмірі на двох дітей - однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, та про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ці вимоги не пов`язані з встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб, в наказному або в спрощеному позовному провадженні на свій вибір (ст. 161 ч. 1 п.п. 4, 5, ч. 2).

Прожитковий мінімум є базовим соціальним стандартом, який визначає рівень інших соціальних стандартів і соціальних гарантій, зокрема, у сфері доходів населення (ст.ст. 1, 2 Закону України «Про прожитковий мінімум», ст.ст. 1, 6 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»).

Розмір прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років у 2009 році становив від 701,00 грн до 776,00 грн, а у 2020 році становить (становитиме) від 2218,00 грн на 01.01.2020 до 2395,00 грн на 31.12.2020. З урахуванням динаміки прожиткового мінімуму слід враховувати, що вже лиш з огляду на цей показник матеріальне утримання дитини з часом значно дорожчає. Якщо у 2009 році присуджені з відповідача аліменти становили від 42,8% до 38,7% відповідних розмірів прожиткового мінімуму на дитину, то у 2020 становлять (становитимуть) від 13,5% до 12,5%.

Ті обставини, що з віком потреби дитини зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, відпочинку дитини тощо, є загальнозрозумілими та не викликають заперечень у сторін чи сумнівів у суду. За таких умов, незначну за розміром протягом тривалого часу фактичну матеріальну участь батька у матеріальному забезпеченні дитини не можна визнати такою, що враховує реальні обставини та потреби дитини. З часом відносний розмір матеріальної участі того з батьків, з якого присуджені аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі, лише зменшується та, як правило, перестає відповідати умовам реальної, ефективної участі платника аліментів відповідно до належної з нього дійсної частки у забезпеченні потреб дитини. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ст. 82 ч. 3 ЦПК України). Зважаючи на інтереси дитини, такі обставини не можуть повністю залишатися поза увагою суду в спорі, що розглядається.

Окрім наведених вище норм СК України передбачає, що: батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180); за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ст. 181 ч. 3); суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі; розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ст. 184 ч.ч. 1, 2).

Таким чином, матеріальне утримання дитини є обов`язком батьків, у контексті виконання якого може йтися лише про порядок надання такого утримання та про його розмір з урахуванням відповідних обставин. Присудження аліментів у твердій грошовій сумі допускається безвідносно до характеру доходу платника та способу його одержання.

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України (ст. 192 ч. 1 СК України). При визначенні розміру аліментів суд враховує, серед іншого, стан здоров`я, матеріальне становище дитини, стан здоров`я, матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 ч. 1 СК України). За змістом положень ст. 191 ч. 1 і ст. 192 ч. 1 СК України, у випадку звернення по зміну розміру раніше стягнутих аліментів правило про стягнення аліментів за рішенням суду від дня пред`явлення позову не застосовується, аліменти у зміненому розмірі, у випадку відповідного задоволення вимоги, стягуються з дня набрання рішенням суду законної сили.

Тож слід визнати, що матеріальне становище одержувача аліментів і дитини як одні з умов, із якими пов`язується можливість збільшення розміру аліментів, змінилося, потреба в коштах для утримання і розвитку дитини істотно зросла, тому виникли дійсні підстави для вимоги до платника аліментів про збільшення їх розміру як такі. Власне недостатність у матері коштів на утримання дитини не заперечується по суті й відповідачем, а його позиція в справі в сукупності з наявними матеріалами вказує на фактичну спроможність надавати матеріальне утримання дитині. Прав дитини і позивачки така ініціативна позиція відповідача не порушує. Висновок суду першої інстанції про необхідність збільшення з наведених причин розміру стягуваних аліментів сам по собі вірний, однак, поза увагою суду, в тому числі, через порушення процесуальних прав відповідача, залишилося таке.

Пред`явивши вимогу про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 2000,00 грн щомісячно, позивачка обґрунтовувала її власне необхідністю виконання батьком дитини обов`язку з її утримання та спроможністю батька надавати таке утримання. Водночас при вирішенні цієї вимоги підлягають врахуванню й інші обставини, що мають істотне значення в спорі, зокрема, наявність у відповідача на утриманні двох малолітніх дітей та відсутність у нього заробітку, достатнього для належного виконання обов`язку з утримання дітей у разі збільшення аліментів на першу дитину до заявленої позивачкою суми. При вирішенні питання про збільшення розміру стягуваних аліментів слід враховувати як позиції сторін, такі наявність на утриманні платника аліментів інших дітей, права яких також повинні бути забезпечені в необхідній мірі.

За встановлених у справі обставин, вимога про подальше стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі 2000,00 грн на дитину є надмірною та не могла бути визнана достатньо обґрунтованою.

Закон не містить вимоги визначення точного розміру аліментів суто як половини відповідного розміру прожиткового мінімуму на дитину, відповідні розміри прожиткового мінімуму є не абсолютними величинами (базою) для визначення розміру аліментів, а можуть слугувати лише певним орієнтиром при вирішенні питання, яким суд не зв`язаний з огляду на фактичні обставини справи, динаміку дійсних витрат тощо. На переконання колегії суддів, з урахуванням фактичних обставин справи, динаміки значення базового соціального стандарту, а також беручи до уваги предмет позову, визначений як збільшення аліментів у конкретній твердій грошовій сумі (ст. 13 ч. 1 ЦПК України), аліменти у твердій грошовій сумі 1300,00 грн на дитину протягом достатньо тривалого часу забезпечуватимуть грошове утримання в розмірі, який буде близьким до половини розміру відповідного прожиткового мінімуму, тож враховуватиме й ініціативну позицію відповідача в справі.

Такі аліменти узгоджуватимуться з вимогами закону, відповідатимуть інтересам дитини, покриватимуть суттєву частину витрат на дитину і не порушуватимуть як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача. Такий розмір аліментів забезпечуватиме реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дитини та не порушуватиме правила щодо дотримання загалом паритету (рівності) батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дитини, підстав для відступу від якого не встановлено і не доведено. Необхідно враховувати також, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах і т.ін.

Окрім цього, апеляційний суд з метою усунення упущень, якщо такі мають місце в рішенні суду першої інстанції, не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права (ст. 367 ч. 4 ЦПК України).

Відповідно до приписів ст. 182 ч. 2, ст. 184 СК України, присуджуючи аліменти в твердій грошовій сумі (в тому числі, змінюючи розмір присуджених раніше аліментів) та маючи на увазі забезпечення інтересів дитини, суду поряд із визначенням конкретної твердої суми аліментів належить зазначити в рішенні про те, що ця сума не може бути меншою за 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В рішенні суду також має бути зазначено, з якого часу підлягають стягненню збільшені аліменти. Ці вимоги, які пов`язуються із законністю судового рішення, правовою визначеністю та уможливлюють належне виконання рішення, судом не були виконані, в резолютивній частині рішення відповідні вказівки відсутні.

Розгляд судом справи за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою, є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового (ст. 376 ч. 1 п. 4, ч. 2, ч. 3 п. 3 ЦПК України).

Виходячи з наведеного, беручи до уваги результат виконання сторонами обов`язку доказування обставин, що мають значення в справі, та встановлені під час апеляційного розгляду обставини, на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4, ч. 2, ч. 3 п. 3 ЦПК України апеляцію слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову – збільшення розміру стягуваних аліментів та подальше їх стягнення на утримання дитини в твердій грошовій сумі 1300,00 грн щомісячно із зазначенням у резолютивній частині рішення інших необхідних його елементів.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4, ч. 2, ч. 3 п. 3, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд –

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково, заочне рішення Хустського районного суду від 16 січня 2020 року скасувати,
позов ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про зміну розміру аліментів задовольнити частково,
змінити розмір аліментів, стягнутих рішенням Хустського районного суду від 23 грудня 2009 року зі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надалі стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1300,00 грн (одна тисяча триста гривень 00 коп.), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В інших вимогах позову відмовити.
За результатом розгляду справи стягнути зі ОСОБА_2 судовий збір у дохід держави в сумі 1248,65 грн, з яких 499,46 грн судового збору, пов`язаного з розглядом справи в суді першої інстанції, 749,19 грн судового збору, пов`язаного з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 13 жовтня 2020 року.

Судді