ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" листопада 2020 р.                                              Справа №909/983/19

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді                              Орищин Г.В.
суддів                              Желіка М.Б.
                              Мирутенка О.Л.
секретар судового засідання Федорів Н.В.,
розглянув апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Житло Інвест-Сервіс”
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26.05.2020 (повний текст рішення складено 04.06.2020, суддя Максимів Т.В.) 
у справі №909/983/19
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житло Інвест-Сервіс"
до відповідача фізичної особи-підприємця Гаврилюка Віталія Васильовича
про стягнення 168801,62 грн.

представники сторін в судове засідання 19.11.2020 не з`явилися.

12 вересня 2019 року до Господарського суду Івано-Франківської області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю (надалі – ТзОВ) "Житло Інвест-Сервіс" з позовом про стягнення з фізичної особи-підприємця Гаврилюка Віталія Васильовича 168801,62 грн. (із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, а.с. 164-168, т.1).
Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач порушив умови договору про надання послуг з технічного обслуговування автомобілів №164 від 22.12.2017 та договору поставки товарів №426 від 22.12.2017, в частині надання якісних послуг та заміни запчастин, а тому, на думку позивача, відповідач зобов`язаний відшкодувати збитки на суму 76098 грн., повернути завдаток в розмірі 15750 грн., додатково сплатити суму у розмірі завдатку 15750 грн., сплатити неустойку в сумі 9167,78 грн., сплатити проценти за користування чужими грошовими коштами в сумі 13355,14 грн. та повернути безпідставно набуте майно - грошові кошти в сумі 38681 грн. Позовні вимоги обґрунтовані положеннями статтей 22, 536, 549,  570, 571, 906, 1212 ЦК України.

Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 26.05.2020 у позові у даній справі відмовлено.
Вказане рішення обґрунтовано наступним:
1) з огляду на суттєві недоліки акта експертизи №В-08 від 23.01.2018, акта попереднього огляду (технічного стану) транспортного засобу від 15.01.2018 та дефектного акта від 22.01.2018, суд дійшов висновку, що позивач не надав належних, беззаперечних та достатніх доказів на підтвердження факту неякісного ремонту відповідачем транспортного засобу, а саме, наявності недоліків у виконаній роботі, причин таких недоліків, а також причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та недоліками. Відповідні недоліки суд обґрунтував наступним чином:
- зміст акта експертизи свідчить про непрофесійний та поверхневий підхід до його складання акта. Так, в цьому акті експерт покликається на те, що відповідач здійснював капітальний ремонт двигуна, в той час в судових засіданнях з`ясувалось, що такий ремонт був поточним;
- в акті експертизи враховано такі документи як акт попереднього огляду (технічного стану) транспортного засобу від 15.01.2018 та дефектний акт (без зазначення дати), який в матеріалах справи датований 22.01.2018. При цьому, з акта попереднього огляду від 15.01.2018 неможливо встановити особу представника ФОП Гаврилюка В.В., який, ніби-то, брав участь при його складанні та відмовився від підпису. Дефектний акт суд оцінює критично, оскільки є підстави вважати, що цей акт був складений та підписаний 25.01.2018 і не міг бути використаний експертом під час проведення експертизи 23.01.2018; крім того, матеріали справи містять три різні примірники цього документа;
2) зважаючи на вищенаведене суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог в частині стягнення з відповідача коштів, сплачених позивачем за ремонт, проведений ТзОВ "Агропромбудмеханізація", оплати вартості експертизи штрафних санкцій, сплачених на користь ТзОВ "Альфабуд" у зв`язку із невиконанням зобов`язань по перевезенню, оскільки такі не можна вважати доведеними збитками, спричиненими відповідачем внаслідок неякісного ремонту;
3) дослідивши зміст спірних правовідносин, суд встановив, що кошти сплачені позивачем згідно платіжного доручення № 1 від 27.12.2017 не є завдатком, оскільки не відповідають умовам, що визначені статтею 570 ЦК України, натомість є попередньою оплатою за роботи, що підтверджується актом здачі - приймання робіт від 28.12.2017. Таким чином, вимога позивача про повернення завдатку в сумі 15750 грн. та додатково суми у розмірі завдатку 15750 грн. не підлягають задоволенню;
4) оскільки сторони в договорі не передбачили відповідальності у вигляді сплати неустойки за неякісне виконання робіт, у суду відсутні правові підстави для задоволення вимоги про стягнення неустойки в сумі 9167,78 грн.;
5) позовна вимога про сплату 13355,44 грн. процентів за користування чужими грошовими коштами не підлягає задоволенню, оскільки вона безпідставно обґрунтована покликаннями на п. 6.4 договору. Вказаний пункт регулює питання відшкодування відсотків річних саме позивачем за порушення строків оплати вартості виконаних робіт і не стосується нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами;
6) позовна вимога про повернення позивачу 38681 грн. безпідставно збережених коштів не підлягає задоволенню, оскільки підставою для перерахування ТзОВ "Житло Інвест-Сервіс" відповідачу відповідної суми коштів був договір поставки товарів № 426 від 22.12.2017, що виключає можливість застосування вимог ст. 1212 ЦК України до даних правовідносин.

Не погодившись з даним рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку з огляду на неповне встановлення судом обставин справи, визнання встановленими обставин, які є недоведеними, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задоволити повністю.
У своїй апеляційній скарзі скаржник послався на наступне:
1) відмовляючи скаржнику у задоволенні вимоги про стягнення збитків у сумі 76098 грн., суд першої інстанції допустив порушення принципів рівності та змагальності сторін, проявив упереджене ставлення до сторін та поданих ними доказів, допустив порушення порядку та форми подання доказів, а також приймав рішення на основі непідтверджених доводів.
Так, суд порушив правила щодо повного, всебічного та неупередженого дослідження доказів, на які покликався позивач, а саме, дефектного акта від 22 січня 2018 року та акта експертизи №В-08 від 23 січня 2018 року. Більше того, при оцінці цих доказів, суд першої інстанції надав перевагу доводам відповідача перед доводами позивача, чим порушив принцип рівності сторін. Зокрема, суд взяв до уваги доводи відповідача про те, що дефектний акт було складено не 22.01.2018, а 25.01.2018, що, ніби-то, підтверджується актом діагностики від 25.01.2018, який у позивача відсутній. При цьому, наявність чи відсутність дати на одному з примірників дефектного акта жодним чином не спростовує факту неякісного ремонту автомобіля; цей акт був складений саме 22.01.2018 у трьох примірниках, по одному примірнику для кожної з сторін. Судом також не було обґрунтовано того, яким чином експерт, не маючи дефектного акта від 22.01.2018, міг послатися на нього в самому акті експертизи та вказати на несправності, зазначені в такому дефектному акті.
Суд дійшов помилкового висновку про непрофесійний та поверхневий підхід експерта до складання акта експертизи, оскільки під час судового засідання експерт Винник І.І. вказав, що у акті він, ймовірно, один раз використав слово «капітальний», однак це технічна описка, яка не впливає на результат експертизи, оскільки ремонт двигуна був проведений неякісно. Також суд безпідставно відхилив пояснення спеціаліста Івано-Франківського НДЕКЦ МВС України, які назвав припущеннями та не надав їм статусу окремого доказу, хоча такі пояснення є чіткими, конкретними та з них прямо випливає вина відповідача.
Також судом безпідставно було взято до уваги докази, надані відповідачем з порушенням норм ГПК України, а саме, примірник дефектного акта відповідач подав після завершення підготовчого провадження, а пояснення механіка відповідача ОСОБА_1 в силу ст. 88 ГПК України мали бути оформлені у формі заяви свідка та подані у відповідний строк, чого не було дотримано;
2) у платіжному дорученні №1 від 27 грудня 2017 року призначення сплачених відповідачу коштів у сумі 15 750 грн. визначено саме як завдаток згідно договору №164. В свою чергу, в жодному з пунктів договору не зазначено, що такі кошти були видані відповідачу для закупівлі товарно- матеріальних цінностей, а для придбання товарно-матеріальних цінностей (запчастин), необхідних для ремонту автомобіля, між сторонами було укладено договір №426 від 22 грудня 2017 року. Таким чином, видані відповідачу кошти є саме завдатком у розумінні ст. 570 Цивільного кодексу України, а не авансом, як помилково зазначає суд першої інстанції;
3) оскільки договором №164 не врегульовано відповідальності за неповернення коштів у разі неякісного ремонту, позивач вважає за можливе відповідний розмір пені визначити за аналогією закону на підставі п.6.3 договору. При цьому, позивач покликається на принципи справедливості, розумності та свободи договору;
4) на думку скаржника, відповідно до ст. 536 ЦК України та, враховуючи принципи справедливості та розумності, до спірних правовідносин можливо застосувати проценти за користування чужими грошовими коштами, що встановлені у п.6.4 договору №164;
5) до спірних правовідносин підлягають також застосуванню положення ст. 1212 ЦК України, оскільки кошти, сплачені скаржником за товар, придбаний у відповідача згідно договору №426 та видаткових накладних №РН-0009699 (за виключенням позицій 1,2,6,7,8) та №РН-0009700 на загальну суму 38 681,00 грн., є безпідставно набутим майном.

Позивач подав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи та вимоги апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін. Стосовно доводів скаржника зазначив наступне:
1) відповідачем в ході розгляду справи у суді першої інстанції було спростовано позовні вимоги скаржника (відзив на позовну заяву, заперечення на уточнення/збільшення позовних вимог позивача від 04.12.2019) та представлено докази, що підтверджують їх необґрунтованість;
2) судом першої інстанції в ході розгляду справи було повно, всебічно та неупереджено досліджено всі доводи сторін та досліджено в однаковій мірі всі докази, що були представлені, в тому числі, але не виключно на предмет їх належності та допустимості. Відповідач впевнений в тому, що суд дійшов правильного висновку, що позивачем не надано належних, беззаперечних та достатніх доказів на підтвердження неякісного ремонту транспортного засобу, виконаного відповідачем, а саме, наявності недоліків у виконаній роботі, причин таких недоліків, а також причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та недоліками.

Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 06 липня 2020 року було відкрито апеляційне провадження у даній справі (головуюча суддя Орищин Г.В., судді Галушко Н.А. та Желік М.Б.), а ухвалою від 17.07.2020 – розгляд справи призначено на 18.08.2020.
В подальшому, розгляд апеляційної скарги було відкладено на 10.09.2020 (на підставі відповідного клопотання позивача) та на 15.10.2020 (у зв`язку з необхідністю надання позивачем детального розрахунку збитків).
Із врахуванням відпустки та подальшої тимчасової непрацездатності головуючої судді Орищин Г.В. та судді – члена колегії Галушко Н.А. розгляд справи у наступні дати судових засідань не відбувся (15.10.2020 та 22.10.2020), а нове засідання було призначено на 12.11.2020.
12.11.2020, у зв`язку із подальшою тимчасовою непрацездатністю судді – члена колегії Галушко Н.А., було проведено повторний автоматизований розподіл справи, яким визначено нового суддю – члена колегії Мирутенка О.Л., про що повідомлено сторін на підставі відповідної ухвали суду.
В судове засідання, призначене на 19.11.2020, сторони не забезпечили явку повноважних представників. Судова колегія встановила, що сторони були належним чином повідомлені про дату, час та місце судових засідань у даній справі.
Зважаючи на наведене, з огляду на те, що в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду апеляційної скарги по суті, а також на те, що явка учасників судового процесу не визнавалася обов`язковою, колегія суддів вважає, що розгляд апеляційної скарги можливо завершити без представників сторін.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення з огляду на наступне:

22.12.2017 між ТзОВ "Житло Інвест-Сервіс" (замовник) та ФОП Гаврилюком Віталієм Васильовичем (виконавець) було укладено договір про надання послуг з технічного обслуговування автомобілів №164, відповідно до умов якого виконавець зобов`язався на замовлення замовника протягом визначеного цим договором терміну, здійснювати надання послуг по технічному обслуговуванню автомобілів замовника (в тому числі, але не виключно - заміна мастил та запасних частин в автомобілях, діагностика автомобіля та інше), надаючи окремі види послуг, в тому числі, з наданням своїх автозапчастин та інших засобів, що необхідні для виконання послуг, а замовник зобов`язався приймати послуги за актом здачі-приймання виконаних робіт та оплачувати такі роботи, а також вартість автозапчастин та інших засобів на встановлених договором умовах (п.1.1 договору).
Загальний обсяг послуг, що надаються за цим договором, визначається за всіма наданими відповідно до умов договору окремими видами послуг та визначаються актами здачі - приймання виконаних робіт, які є невід`ємними додатками до договору (1.2 договору).
Загальна сума по ремонту визначається згідно актів виконаних робіт (п.1.4 договору).

22.12.2017 сторони також уклали договір поставки товарів №426, відповідно до якого відповідач зобов`язався в порядку та на умовах визначених цим договором, поставити покупцю визначені цим договором запчастини, а позивач зобов`язався в порядку та на умовах визначених цим договором приймати товар та оплачувати його (пункт 1.1).
Пунктом 1.2 встановлено, що номенклатура, найменування, одиниця виміру, походження товару, загальна кількість, ціна за одиницю товару, що підлягає поставці за цим договором, термін та умови поставки визначаються у рахунках фактурах та видаткових накладних, які є невід`ємною частиною договору та остаточно узгоджуються сторонами на кожну окрему партію товару.

28.12.2017 сторонами було підписано та скріплено печатками акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №ОУ-0006744, з якого вбачається, що виконавець провів низку робіт на підставі договору №164 від 22.12.2017, а саме, здійснив ремонт двигуна, ремонт ГБЦ, заміну втулок стабілізатора та слюсарні роботи по автомобілю АТ 9892 ВХ на загальну суму 15750 грн. (з ПДВ). В акті сторони, окрім цього, зазначили, що претензій одна до одної не мають (а.с.19, т.1).
Також 28.12.2017 сторони підписали та скріпили печатками видаткові накладні №РН-0009699 на суму 18229 грн та №РН-0009700 на суму 21702 грн., якими підтверджується факт передачі ФОП Гаврилюком В.В. на користь ТзОВ «Житло Інвест-Сервіс» низки запчастин до автомобіля АТ 9892 ВХ (а.с.20, 21). Вказані накладні не мають покликання на жоден з договорів, натомість містять покликання на рахунок-фактуру СФ-0016480 від 28.12.2017, якого немає в матеріалах справи.
Водночас, обома сторонами у даній справі визнається той факт, що вищезазначені акт та накладні стосувалися ремонту транспортного засобу позивача Renault Magnum 440 з державним номерним знаком НОМЕР_1 .
Загальна вартість виконаних робіт та придбаних запчастин становить 55681 грн.
Матеріали справи свідчать, що 27.12.2017 позивач сформував платіжне доручення №1 про перерахунок на користь ФОП Гаврилюка В.В. завдатку згідно договору №426 від 22.12.2017 та договору №164 від 22.12.2017 в сумі 55681 грн. (а.с.18, т.1). Вказане платіжне доручення було подано в банківську установу 28.12.2017 і цього ж дня була проведена оплата, про що свідчать відповідні штемпелі.

В подальшому, 05.01.2018, позивач направив відповідачу листа, у якому просив направити спеціаліста для визначення причини несправності автомобіля Renault Magnum 440, який перебував на ремонті у відповідача. У вказаному листі позивач зазначив про те, що 04.01.2018 ним було виявлено неналежний режим роботи двигуна вказаного автомобіля (а.с. 22, т.1).
Вказаний лист був одержаний відповідачем 15.01.2018, про що свідчить відмітка на повідомленні про вручення, що наявне в матеріалах справи.
Доказів відповіді відповідача на цей лист, чи подальшого спілкування сторін в будь-якій формі з приводу поломки, про яку стверджує позивач, матеріали справи не містять.
Подальші дії позивача виглядали наступним чином:
1) 11.01.2018 позивач звернувся до Івано-Франківської торгово-промислової палати із листом №2 (а.с.24, т.1), у якому просив надати спеціаліста для проведення експертизи якості ремонту автомобіля Renault Magnum 440 з державним номерним знаком НОМЕР_1 . За проведення експертизи позивач сплатив 1848 грн. (а.с. 30, т.1);
2) 15.01.2018 директором позивача та директором ТзОВ «Техбуд-Сервіс» було складено акт попереднього огляду (технічного стану) транспортного засобу, у якому зафіксовано чотири групи недоліків у стані автомобіля (а.с. 25, т.1). У вказаному акті зазначено про те, що представник ФОП Гаврилюка В.В. від підпису акта відмовився. Присутність директора ТзОВ «Техбуд-Сервіс» позивач обґрунтовує тим, що саме вказане підприємство є власником транспортного засобу, який перебуває в оренді позивача (а.с. 44-47, т.1);
3) 22.01.2018 керівником позивача, представником Івано-Франківської торгово-промислової палати Винником І.І., а також керівником та головним механіком стороннього суб`єкта господарювання ТзОВ «Агропромбудмеханізація» було складено дефектний акт, у якому зафіксовано наступні несправності, виявлені у автомобілі Renault Magnum 440 з державним номерним знаком НОМЕР_1 : незакріплені форсунки на шести циліндрах, що призвело до прогорання прокладок під ними та повторної реставрації форсунок; не затягнуті болти на головках блока циліндрів до сили, яка передбачена технологією; на інтеркулері виявлено механічне пошкодження, що призвело до вимушеної його реставрації; втрата охолоджувальної рідини, при візуальному огляді системи охолодження автомобіля - причини втрати не виявлено, а тому згідно настанови головного механіка, вирішили пройти пробіг в 500 км для встановлення причини втрати; відсутність контактів на запобіжниках, що призвело до відключення центрального табла, штори лобового скла, прикурювача, магнітоли; не підключений провід від свічки накалювання.
Залучення до огляду транспортного засобу представників ТзОВ «Агропромбудмеханізація» позивач пояснює тим, що був змушений звернутися до вказаної юридичної особи для ремонту свого транспортного засобу, який був здійснений 25.01.2018 та вартість якого склала 6000 грн. (а.с. 48-50, т.1);
4) 23.01.2018 позивач отримав акт експертизи №В-08 від 23.01.2018, складений експертом Івано-Франківської торгово-промислової палати Винником І.І. У вказаному акті зазначено про те, що експертиза проводилася в присутності директора та водія ТзОВ "Житло Інвест-Сервіс", а предметом експертизи було питання аналізу якості виконаного ремонту транспортного засобу Renault Magnum 440 з державним номерним знаком НОМЕР_1 . За результатами проведеного дослідження експерт дійшов висновку, що капітальний ремонт транспортного засобу було проведено неякісно або з явними порушеннями технологічного процесу;
5) 25.01.2018 позивач звернувся до відповідача із претензією №01/25-01 (а.с. 31, т.1) про сплату подвійної суми завдатку за виконання ремонтних робіт (31500 грн), вартості експертизи (1848 грн), вартості повторного ремонту автомобіля (6000 грн.) та 50% річних на підставі п.6.4 договору (7875 грн.). В матеріалах справи відсутні докази відповіді відповідача на вказану претензію.

З огляду на неякісний ремонт відповідачем транспортного засобу, позивач також стверджує і про те, що він не зміг виконати свої зобов`язання перед третьою особою ТзОВ «Альфабуд» на підставі договору про надання послуг з перевезення від 20.12.2017 (а.с. 35-37, т.1), які полягали у доставці керамічної цегли та тротуарної плитки окремими рейсами з 4 по 25 січня 2018 року.
У зв`язку з цим, за твердженнями позивача, він був змушений сплатити на користь ТзОВ «Альфабуд» 53250 грн. штрафних санкцій на підставі п. 4.1 та 4.5 вказаного договору. Вказані обставини позивач підтверджує листуванням сторін та корінцями від прибуткових касових ордерів ТзОВ «Альфабуд» (а.с. 39-43, т.1).
З огляду на вищенаведені обставини, позивач звернувся із позовною заявою у даній справі про стягнення з відповідача:
- подвійної суми завдатку за виконання ремонтних робіт (31500 грн);
- пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ на підставі п.6.1 договору (9167,78 грн.);
- процентів за користування чужими грошовими коштами у розмірі 50% річних на підставі п.6.4 договору (13355,14 грн.);
- збитків у розмірі 76098 грн., що складаються з: вартості експертизи (1848 грн), вартості повторного ремонту автомобіля (6000 грн.); штрафних санкцій, сплачених ТзОВ «Альфабуд» (53250 грн.);
- безпідставно набутих коштів на підставі ст.1212 ЦК України в розмірі оплачених позивачем, однак не замінених відповідачем запчастин (38681 грн.).

Договір №164 від 22.12.2017 є змішаним договором, який містить елементи договору про надання послуг (в частині надання послуг з проведення технічного обслуговування автомобілів), а також елементи договору підряду (в частині виконання робіт з ремонту автомобілів).
При цьому, спірні правовідносини, що склалися між сторонами та є предметом дослідження в межах даної справи, безпосередньо стосуються виконання робіт з ремонту автомобіля (ч.1 ст. 837 ЦК України).
Договір №426 від 22.12.2017 є договором поставки в розумінні ст. 712 ЦК України і з обставин даної справи вбачається, що поставка товару (запчастин) на підставі цього договору здійснювалася з метою виконання відповідачем ремонтних робіт за договором №164 від 22.12.2017.
Частинами 1, 2 статті 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки).
Згідно з частиною 3 ст. 853 ЦК України якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов`язаний негайно повідомити про це підрядника.
У разі виникнення між замовником і підрядником спору з приводу недоліків виконаної роботи або їх причин на вимогу будь-кого з них має бути призначена експертиза. Витрати на проведення експертизи несе підрядник, крім випадків, коли експертизою встановлена відсутність порушень договору підряду або причинного зв`язку між діями підрядника та виявленими недоліками. У цих випадках витрати на проведення експертизи несе сторона, яка вимагала її призначення, а якщо експертизу призначено за погодженням сторін, - обидві сторони порівну (ч. 4 ст. 853 ЦК України).
Порядок прийняття робіт визначений сторонами у пунктах 3.9 – 3.11 договору.
Так, пунктом 3.9 договору встановлено, що після виконання робіт, виконавець надає замовнику акт виконаних робіт, в якому зазначається перелік виконаних робіт, їх вартість, перелік та вартість встановлених запасних частин та аксесуарів, перелік та вартість використаних матеріалів.
Відповідно до п.3.10, після закінчення робіт та підписання акта виконаних робіт, автомобіль видається особі, уповноваженій замовником на отримання автомобіля. Уповноважений на отримання автомобіля з ремонту представник замовника також зобов`язаний при отриманні автомобіля з ремонту (технічного обслуговування) прийняти виконані виконавцем з ремонту та технічного обслуговування роботи згідно акта виконаних робіт. Особа, уповноважена замовником на прийняття автомобіля з ремонту, вважається компетентною з питання прийняття автомобіля і замовник не має права в подальшому оскаржувати дії свого представника за мотивами його некомпетентності.
В разі виявлення недоліків виконаних робіт протягом встановлених гарантійних термінів виконавець зобов`язаний усунути їх власними силами та за власні кошти, за умови що такі недоліки виникли з причини неякісного виконання робіт виконавцем або застосування ним неякісних матеріалів (запасних частин) і не є наслідком неправильної експлуатації автомобіля замовником. Зазначений пункт, за умови якісного виконання робіт виконавцем, не поширюється на випадки несправностей автомобіля, що виникли внаслідок застосування запасних частин та матеріалів згідно п.3.7 цього договору (п.3.11. договору).
При цьому, договором №164 від 27.12.2017 не встановлено окремих гарантійних термінів.

Матеріалами даної справи підтверджується факт виконання відповідачем ремонтних робіт за договором №164 від 22.12.2017, що підтверджується актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 28.12.2017 № ОУ-000674 на суму 15750 грн. та факт поставки товару (запчастин) за договором №426 від 22.12.2017, що підтверджується видатковими накладними №РН-0009699 на суму 18229 грн та №РН-0009700 на суму 21702 грн. Вказані акт та накладні підписані обома сторонами без зауважень.
При цьому, позивач стверджує про те, що відповідач порушив умови договору щодо якісного виконання робіт та обґрунтовує такі твердження наступними документами: своїм листом №01 від 05.01.2018, актом попереднього огляду (технічного стану) транспортного засобу від 15.01.2018, дефектним актом від 22.01.2018 та актом експертизи №В-08 від 23.01.2018.
Так, матеріалами справи дійсно підтверджується факт звернення позивача до відповідача з листом №01 від 05.01.2018, у якому зазначено про виявлені несправності автомобіля та висловлено прохання направити спеціаліста для визначення причин несправності автомобіля. Вказаний лист був одержаний відповідачем 15.01.2018.
Однак, колегія суддів констатує, що всі подальші дії позивача були вчинені ним в період з 11.01.2018 до 25.11.2018 в односторонньому порядку без повідомлення та залучення відповідача та без врахування як норм договору, так і норм ЦК України.
Проаналізувавши акт попереднього огляду (технічного стану) транспортного засобу від 15.01.2018, колегія суддів зазначає про те, що він не може братися до уваги при вирішенні спору у даній справі, оскільки позивач не довів факту присутності представника відповідача при складенні вказаного акта, а також не довів того, що відповідач належним чином був запрошений для проведення огляду транспортного засобу та поінформований про дату, час та місце такого огляду. В свою чергу, договір №164 від 22.12.2017 містить умови щодо порядку проведення такого огляду, як і тієї обставини, що огляд може проводитися за відсутності представника ФОП Гаврилюка В.В. іншими особами.
Здійснивши дослідження дефектного акта від 22.01.2018 та акта експертизи №В-08 від 23.01.2018, колегія суддів вважає, що такі також не можуть враховуватися при вирішенні даного спору, оскільки:
1) сторонами договору №164 від 22.12.2017 не було узгоджено порядку встановлення недоліків ремонтних робіт за цим договором, зокрема, не передбачено можливості звернення однієї із сторін до торгово-промислової палати для проведення відповідної експертизи;
2) акт експертизи №В-08 від 23.01.2018, складений експертом Івано-Франківської торгово-промислової палати, не є експертним висновком в розумінні статтей 98 – 103 ГПК України та Закону України «Про судову експертизу» і пділягає оцінці як звичайний письмовий доказ на рівні з іншими доказами у даній справі;
3) як при складенні дефектного акта, так і при проведенні експертизи представник відповідача не брав участі. Більше того, у справі відсутні докази, які би свідчили, що відповідач запрошувався для складення акта чи проведення експертизи;
4) позивач стверджує, що 25.01.2018 він здійснив ремонт свого транспортного засобу шляхом залучення стороннього суб`єкта господарювання – ТзОВ «Агропромбудмеханізація». Вказане свідчить, що станом на даний час відсутня об`єктивна можливість перевірити (дослідити) стан транспортного засобу після його ремонту, який мав місце 28.12.2017 і таким чином встановити обставини, що мають значення для справи. Більше того, вказане свідчить про категоричну неможливість врахування будь-яких пояснень спеціалістів (зокрема, експерта Івано - Франківського НДЕКЦ МВС України), які не брали участі в огляді транспортного засобу.
Колегія суддів додатково враховує і наявні у матеріалах письмові пояснення стороннього суб`єкта господарювання ТзОВ «Агропромбудмеханізація», який здійснював ремонт транспортного засобу 25.01.2018, викладені у листі від 03.10.2019 (а.с. 84, т.1). Вказані письмові пояснення є письмовим доказом і в силу положень ГПК України, мають рівноцінне значення поряд із іншими доказами у справі, зокрема, поясненнями позивача та актом Івано-Франківської торгово-промислової палати, на який покликається позивач.
У вказаних поясненнях ТзОВ «Агропромбудмеханізація» зазначає, що несправності транспортного засобу, виявлені та усунені підприємством 25.01.2018, виникли внаслідок значного зносу запчастин та агрегатів автомобіля, які тривалий час не замінювались, і не могли виникнути в результаті неякісно зробленого попереднього часткового (поточного) ремонту двигуна.
Матеріали справи не свідчать про те, що позивач намагався реалізувати положення п. 3.11 договору щодо залучення виконавця до усунення недоліків робіт, натомість, здійснив наступні ремонтні роботи із залученням стороннього суб`єкта господарювання. 
Вказане в сукупності, на думку суду, свідчить про те, що позивач не довів факту неякісного ремонту відповідачем транспортного засобу Renault Magnum 440 з державним номерним знаком НОМЕР_1 . Більше того, наявні у матеріалах справи докази свідчать про те, що поведінка позивача була недобросовісною і спрямованою на уникнення участі відповідача у складанні акта огляду, дефектного акта та при проведенні експертизи.
З огляду на недоведеність факту порушення відповідачем умов договору №164 від 22.12.2017, колегія суддів вважає, що немає підстав для дослідження та оцінки всіх подальших доводів скаржника, наведених в апеляційній скарзі, які пов`язані із відшкодуванням збитків та стягненням штрафних санкцій.
Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 38681 грн. безпідставно набутих коштів в порядку ст.1212 ЦК України, то така є безпідставною, оскільки, як було зазначено вище, вказані кошти були сплачені позивачем на підставі договору №426 від 22.12.2017 та підписаних обома сторонами видаткових накладних №РН-0009699 та №РН-0009700. Вказаний договір та накладні є дійсними, а позивачем не спростовано факти, що відображені у цих документах, а отже, у суду немає підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст.1212 ЦК України.
Відповідно до ч.1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.3 ст.13 ГПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку про обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, як такого, що ухвалено відповідно до обставин та матеріалів справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Із врахуванням того, що в судове засідання, призначене на 19.11.2020, сторони не з`явилися, відповідно до положень ч.5 ст.240 ГПК України, суд зазначає, що датою прийняття постанови у даній справі є дата складення повного тексту постанови.
Керуючись ст. 129, 269, 271, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 26.05.2020 у справі №909/983/19 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Житло Інвест-Сервіс” – без задоволення.
Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.
Справу повернути в Господарський суд Івано-Франківської області.

Головуюча суддя                                                                      Г.В. Орищин

суддя                                                                                          М.Б. Желік

суддя                                                                                          О.Л. Мирутнеко