Номер провадження: 22-ц/813/7952/20 
Номер справи місцевого суду: 523/5378/20
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Дрішлюк А. І.
Категорія: 57

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 листопада 2020 року                                                        м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 липня 2020 року в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

08 квітня 2020 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог, позивачка посилається на те, що сторони мають малолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За твердженням позивачки відповідач не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини, а сплачує кошти нерегулярно та на власний розсуд. На підставі викладеного, позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 5000 гривень (а.с 1-18).
07 липня 2020 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси (головуючий -суддя Кисельова В.К.) позовні вимоги  ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2  аліменти на утримання малолітнього сина -  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1  у розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень щомісячно, але не менш 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.04.2020р. до досягнення ОСОБА_3 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Допущено негайне виконання рішення за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Держави в особі Державної судової адміністрації України, судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок (а.с 64-65).
05 серпня 2020 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 направив апеляційну скаргу до Суворовського районного суду м. Одеси на рішення від 07 липня 2020 року. На думку апелянта, судове рішення прийнято порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин справи, дійшов хибного висновку про наявність підстав для стягнення аліментів. Як зазначає апелянт, дитина, станом на момент ухвалення рішення постійно проживає з апелянтом. Тобто, висновки суду першої інстанції про стягнення аліментів у розмірі 5000 грн ґрунтуються на підставі припущень, та не підтверджуються належними та допустимими доказами. Крім того, вказує на те, що він офіційно не працевлаштований, має періодичні підробітки, дохід, який в нього не регулярний та у чистому вигляді складає приблизно 4000-5000 гривень на місяць, а суд, стягнувши аліменти в розмірі 3500 грн на місяць, залишив апелянта без коштів на власне існування, при тому, що дитина проживає з ним. Тому апелянт просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси 07.07.2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.
23.10.2020 року ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу в якому зазначила, що посилання апелянта на те, що дитина проживає з ним є безпідставними, на підтвердження чого надала до суду відповідні докази (копію довідки місця проживання та з дошкільного навчального закладу).
Апеляційне провадженняздійснюється в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що середньомісячний дохід відповідача складає суму у розмірі 17511 гривень. Відповідач у первісній заяві погоджувався на стягнення з нього 1/4 частини від всіх видів заробітку, що складає суму у розмірі 4377 гривень. В той же час, суд враховував, що дійсно в довідці вказаний валовий дохід, без витрат, які пов`язані з підприємницькою діяльністю. Тому суд прийшов до висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі 3500 гривень щомісячно.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні апеляційної скарги вважає за необхідне зазначити наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та правильно було встановлено судом першої інстанції  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 09.10.2015 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_1 , актовий запис № 1695 (а.с. 7). Сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серії НОМЕР_2 (а.с. 8). 
На теперішній час ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживають окремо, що не заперечується сторонами справи.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з матір`ю - ОСОБА_2 , на підтвердження чого ОСОБА_2 надала до суду довідку про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 18), що також підтверджується випискою з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію № 164 від 25.09.2019 року (а.с. 14). 
Дохід позивачки за період січень-червень 2019 року склав 25 038 грн (а.с. 16). Середньомісячний дохід позивачки з урахуванням податків складає суму у розмірі 3359 гривень 26 копійок.
Відповідно до довідки ГУ ДПС в Одеській області від 22.06.2020 року відповідач є фізичною особою підприємцем, дохід якого за 2019 рік склав суму в розмірі 210140 гривень (а.с. 60). Отже середньомісячний дохід відповідача, без врахування податків, складає суму у розмірі 17511 гривень, 1/4 частини від цієї суми складає 4377 гривень.
Як вбачається з матеріалів справи та на що правильно звертав увагу суд першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 05.05.2020 року подав до суду заяву в якій зазначив, що позовні вимоги визнає частково та готовий сплачувати аліменти га утримання свого сина в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (а.с. 26). 
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частина перша статті 27 Конвенції про права дитини, ратифікована 27.02.1991 року, теж визначає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу/
За ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. А відповідно до ч. 3 вказаної статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Частина друга зазначеної статті встановлює, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Як було вище зазначено син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з матір`ю - ОСОБА_2 , що підтверджується матеріалами справи та не було спростовано відповідачем-апелянтом в процесі розгляду справи. Доводи апелянта щодо проживання сина разом з ним обмежуються лише вказівкою на цю обставину в його апеляційній скарзі та жодними доказами не підтверджується. Натомість позивачка подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в додатках до якого повторно та додатково надала довідки та документи, які підтверджують проживання сина разом з нею та знаходження сина на її утриманні (довідка про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 18), виписка з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію № 164 від 25.09.2019 року (а.с. 14), 
Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не надав можливості подати докази витрат, пов`язаних зі здійсненням його підприємницької діяльності не заслуговують на увагу, оскільки відповідач-апелянт був обізнаний про розгляд справи, подавав заяви, відзив на позовну заяву, його представник брав участь в судовому засіданні, тобто сторона відповідача була забезпечена можливістю подати необхідні докази до суду, що однак здійснено не було. При цьому суд першої інстанції при визначенні розміру документі врахував, що в довідці про доходи відповідача вказаний валовий дохід, без витрат, які пов`язані з підприємницькою діяльністю, з чим погоджується апеляційний суд.
Одночасно апеляційний суд звертає увагу на те, що в тому випадку, якщо місце проживання дитини буде визначено з іншим з батьків, той, з ким проживає дитина, має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на його користь починаючи з моменту проживання дитини разом з ним.
Таким чином, враховуючи вище наведене, встановлені обставини справи, матеріальний стан сторін в справі, положення діючого сімейного та цивільного законодавства, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд відмовляє в задоволенні апеляційної скарги та на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без змін оскаржуване рішення.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 07 липня 2020 року – залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання та подальшому оскарженню не підлягає. 

Судді Одеського апеляційного суду                                А.І. Дрішлюк

                                                        М.М. Драгомерецький

                                                        Р.Д. Громік

05.11.2020 року                                                                 м. Одеса