ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" жовтня 2020 р.           Справа № 911/401/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Кропивної Л.В.
суддів:            Поляк О.І. 
          Калатай Н.Ф. 
 
представники сторін не викликались,
розглянувши апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква
на рішення господарського суду Київської області від 25.06.2020 р. (повний текст складено 22.07.2020 р.)
у справі № 911/401/20 (суддя - Кошик А.Ю.)
за позовом акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква
про стягнення 85  146,76 грн.,-
В  С  Т  А  Н  О  В  И  В:
Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (АТ "НАК "Нафтогаз України") звернулося до господарського суду Київської області з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква про стягнення 85  146,76 грн., з яких: 10  675,39 грн. пені, 11  701,11 грн. 3 % річних та 62  770,26 грн. інфляційних втрат.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що оплату за отриманий природний газ у січні 2016 року на суму 315  033,70 грн. за договором № 2624/15-ТЕ(Т)-17 від 24.02.2015 р. відповідач здійснював несвоєчасно, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 6.1 договору, що і є підставою для нарахованих пені за період прострочення з 06.07.2016 р. по 14.08.2016 р., а також інфляційних втрат з червня 2016 року по листопад 2019 року та 3 % річних з 06.07.2016 р. по 18.12.2019 р.
Рішенням господарського суду Київської області від 25.06.2020 р. у справі № 911/401/20 позовні вимоги задоволено повністю: стягнуто з Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква на користь АТ "НАК "Нафтогаз України" 10 675,39 грн. пені, 11 701,11 грн. 3 % річних, 62   770,26 грн. інфляційних втрат та 2 102,00 грн. судового збору за подання позову.
Мотивуючи рішення, суд першої інстанції встановив, що відповідачем порушено умови пункту 6.1 договору № 2624/15-ТЕ(Т)-17 від 24.02.2015 р. щодо здійснення своєчасного розрахунку за отриманий природний газ у січні 2016 року, у зв`язку з чим задоволено заявлені вимоги.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Наводячи підстави скасування оскаржуваного рішення, апелянт зазначав, що є неприбутковою організацією (установою Збройних Сил України створеною Міністерством оборони України), а тому всі розрахунки, зокрема, і безспірне списання коштів з рахунків, здійснюється виключно через Державну казначейську службу України; відповідачем були вжиті всі можливі заходи щодо повного виконання зобов`язання з оплати заборгованості за договором № 2624/15-ТЕ(Т)-17 від 24.02.2015 р. На доведення цих обставин до апеляційної скарги надано додаткові докази: листи відповідача № 634 від 25.05.2020 р., № 401 від 13.04.2018 р. до Білоцерківського УДКСУ у Київській області; листи № 02-06/350 від 28.05.2020 р., № 03-10/343 від 03.04.2018 р. та повідомлення № 03-10/379 від 17.04.2018 р. Білоцерківського УДКСУ у Київській області. Також апелянт звертав увагу на судові рішення якими з нього вже було стягнуто на користь позивача санкції за договором купівлі-продажу природного газу № 2624/15-ТЕ(Т)-17 від 24.02.2015 р.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 31.08.2020 р., у складі колегії суддів: Кропивна Л.В. (головуючий), Поляк О.І., Калатай Н.Ф., відкрито апеляційне провадження без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Вивчивши матеріали справи, розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, виходячи з вимог чинного законодавства, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як встановлено судом першої інстанції, та підтверджується матеріалами справи, 24.02.2015 р. між ПАТ "НАК "Нафтогаз України" (продавець) та Квартирно-експлуатаційним відділом міста Біла Церква (покупець) укладено договір № 2624/15-ТЕ(Т)-17 купівлі-продажу природного газу (далі - договір), за умовами якого продавець зобов`язався передати у власність покупцю природний газ, а покупець зобов`язався прийняти та оплатити його, на умовах цього договору.
Відповідно до пункту 1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається населенням. 
Приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу, оформлюється актом приймання-передачі газу (п. 3.3 договору).
За умовами пункту 6.1 договору оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100 % поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Пунктом 9.3 договору сторони погодили, що строк, у межах якого сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у т.ч. щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних втрат, встановлюється тривалістю у 5 років.
Розділом 11 договору передбачено, що договір набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015 р., а в частині проведення розрахунків за газ - до їх повного здійснення.
До договору укладалися додаткові угоди № 1 від 29.05.2015 р., № 2 від 14.09.2015 р., № 3 б/д, № 4 від 30.10.2015 р., № 5 від 21.12.2015 р., № 6 від 31.12.2015 р., якими змінювалася ціна газу, банківські реквізити та інші умови.
На виконання умов договору продавець передав, а покупець отримав природний газ на загальну суму 1 174 149,50 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 28.02.2015 р. на суму 59  666,78 грн., 57  294,52 грн., 51 873,12 грн., 50 634,63 грн., від 31.03.2015 р. на суму 44  388,42 грн., 31  787,38 грн., від 30.04.2015 р. на суму 45  633,13 грн., 25  864,76 грн., від 31.10.2015 р. на суму 41  471,07 грн., 49  897,01 грн., від 30.11.2015 р. на суму 77 770,95 грн., 94  413,27 грн., від 31.12.2015 р. на суму 109  875,82 грн., 113  807,35 грн., від 31.01.2016 р. на суму 182  092,11 грн. (за січень 2016 р.), від 31.03.2016 р. на суму 137  679,18 грн. (за січень 2016 р.), які підписані представниками сторін та скріплені їх печатками. 
Рішенням господарського суду Київської області від 07.07.2016 р. у справі № 911/1685/16, яке залишено без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 03.10.2016 р. та Вищого господарського суду України від 29.11.2016 р., позовні вимоги ПАТ "НАК "Нафтогаз України"    задоволено частково: стягнуто з квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України"  7 716,16 грн.  пені,  443,02   грн.  3 % річних за загальний період з 15.02.2015 р. по 09.06.2015 р. на прострочену заборгованість за зобов`язаннями січня 2015 року, лютого 2015 року та квітня 2015 року.
Рішенням господарського суду Київської області від 13.10.2016 р. у справі № 911/2638/16, яке залишено без змін постановами Київського апеляційного господарського суду від 22.11.2016 р. та Вищого господарського суду України від 09.02.2017 р., позов задоволено: стягнуто з квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України"  315 033,70 грн.  заборгованості за поставлених природних газ у січні 2016 року,  50 718,54 грн.  пені,  3 790,26  грн.  3 % річних,  нарахованих на заборгованість відповідача за періоди з 15.01.2016 р. по 28.01.2016 р. (за зобов`язаннями грудня 2015 р.) та з 15.02.2016 р. по 05.07.2016 р. (за зобов`язаннями січня 2016 р.) 3 150,34 грн.  інфляційних втрат, нарахованих на заборгованість відповідача за отриманий природний газ у січні 2016 року за період з березня 2016 року по травень 2016 року.
У зв`язку з несвоєчасним виконанням зобов`язання з оплати поставленого природного газу у січні 2016 року, позивач просив стягнути з відповідача пеню в сумі 10 675,39 грн. за період з 06.07.2016 р. по 14.08.2016 р., 62 770,26 грн. інфляційних втрат з червня 2016 року по листопад 2019 року та 3 % річних в сумі 11 701,11 грн. з 06.07.2016 р. по 18.12.2019 р., що не було предметом судових розглядів у вищевказаних справах.
За приписами частин 1, 2 статті 714 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором постачання енергетичних та інших ресурсів через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Згідно статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. 
Частиною 1 ст. 692 ЦК України передбачено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. 
Нормами статті 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України), ст.ст. 525, 526 ЦК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускаються одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином. 
Відповідно до   ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. 
Як вбачається з матеріалів справи, продавцем виконано обов`язок з поставки природного газу покупцю на загальну суму 1 174 149,50 грн., що підтверджується актами приймання-передачі, які підписані сторонами та скріплені їх печатками без зауважень.
Рішенням господарського суду Київської області від 13.10.2016 р. у справі № 911/2638/16, яке набрало законної сили, встановлена наявність боргу за зобов`язаннями з оплати поставленого позивачем відповідачу природного газу у січні 2016 року у розмірі 315  033,70 грн.
Зі змісту виписки по банківському рахунку позивача випливає, що покупцем здійснено оплату вказаної заборгованості на суму 315  033,64?грн., а саме: 09.08.2016 р. на суму 77  494,88 грн. (згідно листа № 4/15 від 04.08.2016 р. про зарахування), 11.05.2017 р. на суму 42   663,29 грн. (згідно листа № 4/282 від 31.05.2017 р. про зарахування), 17.04.2018 р. на суму 194  875,47 грн. (стягнення заборгованості згідно наказу № 911/2638/16 від 02.12.2016 р.).
Враховуючи умови договору відповідач зобов`язаний був здійснити розрахунок за отриманий природний газ по актам приймання-передачі природного газу до 14 числа місяця, наступного за місяцем поставки газу. Проте, розрахунок відповідачем за отриманий природний газ у січні 2016 року на суму 315   033,70 грн. здійснено з порушенням встановленого пунктом 6.1 договору строку, що підтверджується банківською випискою по рахунку позивача.
Пунктом 1 ст. 230 ГК України передбачено, що  штрафними   санкціями   визнаються господарські санкції у вигляді грошової     суми   (неустойка,   штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним    правил здійснення    господарської    діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно з  статтею 549 ЦК України   неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.  Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За умовами пункту 7.2 договору у разі невиконання покупцем п. 6.1 договору, він сплачує продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу.
Нормами частини 2 статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Перевіривши здійснені розрахунки, апеляційний господарський суд встановив, що нараховані позивачем 10  675,39 грн. пені за період прострочення з 06.07.2016 р. по 14.08.2016 р., а також 62  770,26 грн. інфляційних втрат з червня 2016 року по листопад 2019 року та 11 701,11 грн. 3 % річних з 06.07.2016 р. по 18.12.2019 р., є такими, що ґрунтуються на умовах договору та нормах законодавства України, тож позов правомірно задоволено судом першої інстанції.
Окремо слід зазначити, що вимоги у даній справи про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат, які нараховані на прострочені у січні 2016 року грошові зобов`язання з оплати поставленого природного газу, не заявлялись і не були предметами розгляду у справах № 911/1685/16 та № 911/2638/16.
За загальним правилом, закріпленим у частині 1 статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання через відсутність у нього необхідних коштів, тож доводи апелянта про вжиття усіх можливих заходів щодо повного виконання зобов`язання з оплати за договором № 2624/15-ТЕ(Т)-17 від 24.02.2015 р. не спростовують встановлені судом обставини з несвоєчасної оплати боргу. Водночас, невиконання відповідачем у спорі процесуального обов`язку подати заперечення на позов та докази, які їх підтверджують, не є підставою для їх прийняття судом апеляційної інстанції і підставою для скасування рішення, прийнятого судом першої інстанції на підставі наявних у справі доказів, тож судом апеляційної інстанції не приймаються надані скаржником до апеляційної скарги додаткові докази в силу положень ч. 3 ст. 269 ГПК України, оскільки обґрунтованих підстав неможливості їх подання суду першої інстанції стороною спору наведено не було. 
Доводи апелянта правомірності висновків суду першої інстанції не спростовують, тож судова колегія не вбачає підстав для скасування прийнятого судом першої інстанції рішення у даній справі, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуваний судовий акт - без змін.
Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 275, 276, 282 ГПК України суд,-
П  О  С  Т  А  Н  О  В  И  В:
Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква на рішення господарського суду Київської області від 25.06.2020 р. у справі № 911/401/20 залишити без задоволення. 
Рішення господарського суду Київської області від 25.06.2020 р. у справі № 911/401/20 залишити без змін. 
Матеріали справи № 911/401/20 повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.ст. 287, 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено 21.10.2020 р. 

Головуючий суддя                                                            Л.В. Кропивна 

Судді                                                                                О.І. Поляк

                                                                                Н.Ф. Калатай