ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України

17 листопада 2020 року
м. Харків
справа №641/4670/19
провадження № 22-ц/818/1322/20 
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря - Сізонової О.О.
учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідачі: Головне  управління Національної  поліції в  Харківській області, Держава України в особі Державної казначейської служби України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом  ОСОБА_1  до Головного управління Національної поліції в Харківській області, Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування  моральної шкоди  за апеляційною  скаргою Головного  управління Національної поліції в Харківській області на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 20 листопада 2019 року, постановлене під головуванням судді Курганникової О.А. в залі суду в місті Харкові, -
в с т а н о в и в :
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування  моральної шкоди.
Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 20 листопада 2019 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2000 грн. 00 коп. В решті задоволення позовних вимог - відмовлено. 
В апеляційній скарзі Головне  управління Національної  поліції в  Харківській області просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. Ухвала слідчого судді про задоволення скарги позивачки свідчить про реалізацію нею передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень, дій та бездіяльності слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності у розумінні ст.1176 ЦК України, як це помилково вважає позивачка.
Відзиву на апеляційну скаргу не надано.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу внаслідок бездіяльності Головного управління Національної поліції в Харківській області було спричинено моральну ( немайнову ) шкоду. Однак при визначені її розміру суд виходив з конкретних обставин справи, характеру спричинених моральних страждань, їх наслідків й інших негативних впливів, а також виходить з принципів розумності та справедливості, тому суд вбачає наявність підстав для часткового задоволення позову та визначає розмір спричиненої позивачу шкоди у розмірі 2 000 грн., а моральна шкода в розмірі 1 000 000 грн. позивачем не доведена.
Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.03.2019 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність службових осіб Шевченківського ВП ГУ Національної поліції в Харківській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою від 13 березня 2019 року, задоволено. Визнано незаконною бездіяльність службових осіб Шевченківського ВП ГУ Національної поліції в Харківській області, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявами ОСОБА_1 від 13 березня 2019 року. Зобов`язано відповідних службових осіб Шевченківського ВП ГУ Національної поліції в Харківській області внести відомості за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 355, 356, 358, 364, 365, 366 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявами ОСОБА_1 від 13 березня 2019 року та приступити до досудового розслідування у кримінальному провадженню.
На підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 22.03.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.04.2019 року були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст. 355, ст. 356, ч.1 ст. 358, ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 365, ч.1 ст. 366 , КК України (а.с. 18)
Відповідно до ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.06.2019 року визнано наявність бездіяльності слідчого Шевченківського ВП ГУ НП в Харківській області Гур"євої О.І. по кримінальному провадженню № 12019220480001562 від 19.04.2019 року щодо ненаданні відповіді на клопотання ОСОБА_1 від 24.05.2019 року у строк, в порядку та у формі , встановлений вимогами ст.. 220 КПК України.
Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що 13.03.2019 року вона звернулась до Шевченківського ВП ГУНП в Харківській області з повідомленнями про вчинення кримінальних правопорушень ТОВ «ФК Магнат», який не законно звільнив її з посади касира. Проте, відповідальні особи Шевченківського відділу поліції в порушення вимог Закону не внесли її заяву про злочин протягом 24-х годин, чим порушили її конституційні права, та причинили їй душевні страждання. Також зазначала, що вона зверталась до слідчої Гурієвої А.І. з клопотаннями про виконання слідчих дій, однак процесуальні рішення за ними не приймались. Вважає, що внаслідок неправомірних дій та бездіяльності відповідача вона зазнала моральних страждань, у зв`язку з чим вона вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав.
Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи згаданих органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.
Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Таким чином ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.
При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
При вирішенні спорів про відшкодування шкоди за статтями 1166, 1167, 1174 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.
Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.
В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов неправильного висновку, оскільки не звернув уваги на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що в силу вимог статті 81 ЦПК України року є процесуальним обов`язком позивача.
Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Відповідно до змісту частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
За правилом частини другої статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.
Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.
Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності.
При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.
Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність хоча б однієї із складових цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.
Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).
У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України. 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував, що оскарження позивачем бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження є механізмом реалізації права на судовий контроль за додержанням прав особи в кримінальному провадженні та визнання незаконною бездіяльність органів досудового слідства в судовому порядку, та не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди.
Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 243/9826/16-ц, від 11 лютого 2019 року у справі № 233/4186/16-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 646/5224/17, від 26 вересня 2018 року у справі № 638/12068/16-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 614/2328/17.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Належних і допустимих доказів спричинення позивачці моральної шкоди внаслідок бездіяльності службових осіб Шевченківського ВП ГУ Національної поліції в Харківській області та розміру такої шкоди матеріали справи не містять.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволені позову.
Судовий збір, сплачений ГУНП в Харківській області за подання апеляційної скарги у розмірі 1152,60 грн, підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, що відповідає вимогам ч. 6 ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, п.п.2,3,4 ч. 1 ст.376, 381, 382-384, 389,390 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Головного  управління Національної поліції в Харківській області - задовольнити.
Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 20 листопада 2019 року - скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1  до Головного управління Національної поліції в Харківській області, Держави України в особі Державної казначейської служби України  про відшкодування  моральної шкоди  - відмовити.
Компенсувати Головному управлінню Національної поліції в Харківській області (код ЄРДПО 40108599) сплачений судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) грн. 60 коп. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді:                                                                   С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 18.11.2020 року.