Номер провадження: 33/813/1164/20
Номер справи місцевого суду: 946/4654/20 
Головуючий у першій інстанції Яковенко І. І. 
Доповідач Котелевський Р. І.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:
головуючий – суддя Котелевський Р.І.
за участю: 
секретаря судового засідання – Тьосової Я.В.
захисника – Кобак Р.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 на постанову судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31.07.2020 року, - 

встановив:

оскаржуваною постановою судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31.07.2020 року, 
ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ),  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин Румунії, пенсіонер, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП та йому призначено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятисот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень з конфіскацією знаряддя вчинення адміністративного правопорушення – маломірного плавзасобу «AMBARCATIUNE DE AREMENT» №0434-DЕJ, та стягнуто на користь держави судовий збір у суммі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 коп.
Згідно з оскаржуваною постановою, 30.07.2020 року, о 10 год. 30 хв., на відстані близько 2000 м. від прикордонного знаку 1383, на 72 км. річки Дунай, було виявлено громадянина Румунії ОСОБА_3 , який у складі групи осіб з громадянкою Румунії ОСОБА_4 на маломірному плавзасобі «AMBARCATIUNE DE AREMENT» №0434-DЕJ (прапор Румунії), який належить ОСОБА_3 , незаконно перетнули державний кордон з Румунії в Україну поза пунктом пропуску через державний кордон України, чим ОСОБА_3 порушив вимоги Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Не погоджуючись з постановою судді районного суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді районного суду змінити в частині накладення адміністративного стягнення, виключивши з резолютивної частин постанови вказівку про конфіскацію вилученого маломірного плавзасобу «AMBARCATIUNE DE AREMENT» №0434-DЕJ. ОСОБА_3 посилається на те, що суддя районного суду, приймаючи рішення про конфіскацію плавзасобу, не в повній мірі врахував дані про його особу, стан його здоров`я. Апелянт зазначає, що він пенсіонер, має інвалідність та не має можливості пересуватися без сторонньої допомоги. Вказує, що конфіскація належного йому плавзасобу, є занадто суворим покаранням, та не є співмірним вчиненому правопорушенню, яке не потягло за собою будь-яких негативних наслідків. 
Крім того, в апеляційній скарзі, апелянт порушує питання про поновлення йому строку на апеляційне оскарження постанови судді районного суду, зазначаючи про те, що справа розглянута за його відсутністю, копія оскаржуваної постанови була вручена його представнику – адвокату Кобак Р.І. лише 07.09.2020 року, у зв`язку з чим причини пропуску строку на апеляційне оскарження, є поважними.
Судовий розгляд в суді апеляційної інстанції проведено за відсутністю ОСОБА_3 , який будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Право на захист ОСОБА_3 на стадії апеляційного розгляду забезпечено участю його захисника – адвокатом Кобак Р.І.
Апеляційний суд вважає, що на стадії апеляційного перегляду оскаржуваного рішення, судом були створені всі умови для реалізації права особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги те, що ОСОБА_3 , будучи повідомленим про дату та час розгляду скарги в апеляційному суді, не з`явився, суд оцінює таку поведінку ОСОБА_3 , як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді апеляційної інстанції. 
Розгляд справи за відсутності апелянта узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції. 
В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. 
Заслухавши захисника; вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення; перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, а також доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження; апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Відповідно до положень ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, або якщо відмовлено у його поновленні.
Згідно матеріалів судової справи ОСОБА_3 не був присутнім в судовому засіданні районного суду, оскільки є громадянином іншої держави та згідно листа Ізмаїльського прикордонного загону ПРУ ДПСУ в день розгляду справи, а саме 31.07.2020 року ОСОБА_3 на території України не перебував (а.с.34). 
Матеріали судової справи не містять відомостей про вручення оскаржуваної постанови ОСОБА_3 , оскільки відповідно до службової записки керівника апарату Ізмаїльського міськрайонного суду відправка поштової кореспонденції не здійснювалася через відсутність маркової продукції. 
З матеріалів справи вбачається, що захисник Кобак Р.І., який діє в інтересах  ОСОБА_3  отримав копію оскаржуваної постанови 07.09.2020 року, що підтверджується його розпискою (а.с.23), а апеляційна скарга ОСОБА_3  подана 09.09.2020 року (а.с.27). 
За таких підстав, у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу через два дні після отримання копії оскаржуваної постанови, апеляційний суд приходить до висновку, що строк на оскарження постанови районного суду фактично не пропущений, а тому поновлення не потребує.
Відповідно до вимог ст.245 Кодексу України про адміністративні правопорушення, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. 
Відповідно до положень ч.7 ст.294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №028430 від 30.07.2020 року, 30.07.2020 року о 10 год. 30 хв., на відстані близько 2000 м. від прикордонного знаку 1383, на 72 км. річки Дунай, було виявлено громадянина Румунії ОСОБА_3 , який у складі групи осіб з громадянкою Румунії ОСОБА_4 на маломірному плавзасобі № 0434-DЕJ (прапор Румунії), який належить ОСОБА_3 , незаконно перетнули державний кордон з Румунії в Україну поза пунктом пропуску через державний кордон України, чим ОСОБА_3 порушив вимоги Закону України «Про державний кордон України» від 04.11.1991 року та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Факт вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП, підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення (а.с.1-2); рапортом помічника начальника впс «Ізмаїл» Водник І. (а.с.3); поясненнями ОСОБА_3 (а.с.4); схемою незаконного перетинання державного кордону України від 30.07.2020 року (а.с.6). 
З тексту апеляційної скарги ОСОБА_3 , а також пояснень його захисника Кобак Р.І., вбачається, що ОСОБА_3 визнав свою вину та підтвердив обставини скоєння адміністративного правопорушення, які відображені в протоколі про адміністративне правопорушення.
За викладених обставин, апеляційний суд вважає, що вина ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП повністю доведена, а тому рішення судді районного суду щодо визнання останнього винним в скоєні адміністративного правопорушення, є законним та обґрунтованим.
Що стосується доводів апелянта про невірне рішення судді районного суду в частині конфіскації плавзасобу, апеляційний суд приходить до висновку про таке.
Санкцією ч.2 ст.204-1 КУпАП передбачено відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади у виді накладення штрафу від п`ятисот до восьмисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або адміністративний арешт на строк від десяти до п`ятнадцяти діб, з конфіскацією знарядь і засобів вчинення правопорушення.
Аналіз даної норми дає підстави вважати, що обов`язковій конфіскації підлягають знаряддя та засоби, що використовувалися для незаконного перетинання державного кордону України.
Стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених КУпАП України та іншими законами України. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника ступінь його вини майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Проаналізувавши матеріали справи, доводи апелянта, а також пояснення захисника Кобак Р.І., апеляційний суд вважає, що при призначенні ОСОБА_3 адміністративного стягнення, суддя районного суду не в повній мірі дотримався вимог закону, оскільки з достатньою повнотою не мотивував свого рішення про необхідність застосування адміністративного стягнення у виді конфіскації засобу вчинення правопорушення, а саме маломірного плавзасобу «AMBARCATIUNE DE AREMENT» №0434-DЕJ, який належить ОСОБА_3 . 
Вирішуючи питання щодо законності, справедливості, доцільності та пропорційності застосування до ОСОБА_3 адміністративного стягнення у виді конфіскації плавзасобу, апеляційний суд зазначає наступне. 
Відповідно до положень ч.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) неодноразово у своїх рішеннях наголошує, що держава при конфіскації майна зобов`язана додержуватися, зокрема третього критерію правомірності позбавлення майна (балансу інтересів), визначеного ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 9 червня 2005 року у справі «Бакланов проти Російської Федерації»; від 24 березня 2005 року у справі «Фрізен проти Російської Федерації»; від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України»; від 06 листопада 2008 року у справі «Ізмайлов проти Російської Федерації»; від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції»). 
Зазначений критерій передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між поставленою метою та засобами, які використовуються для її досягнення. ЄСПЛ вважає, що будь-яке втручання у право власності обов`язково повинне відповідати принципу пропорційності. «Справедливий баланс» має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар». Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується обставин кожної конкретної справи, а тому повинен бути встановлений щодо кожного конкретного суб`єкта у кожній справі на підставі безпосередньо з`ясованих обставин і фактів. 
Апеляційний суд не погоджується з висновком судді районного суду, про те, що в даному конкретному випадку конфіскація плавзасобу, який належить ОСОБА_3 , з урахуванням конкретних обставин справи та особи правопорушника, є обґрунтованою, оскільки таке стягнення, на думку апеляційного суду, незважаючи на те, що воно передбачено санкцією статті закону, є надмірним, оскільки його застосування не відповідає принципу розумності, та не слугуватиме досягненню мети забезпечення справедливого балансу між інтересами суспільства та особи – власника майна.
Апеляційний суд вважає, що в даній справі, з огляду на конкретні обставини вчиненого правопорушення та особи правопорушника, застосування адміністративного стягнення у виді конфіскації плавзасобу фактично може негативно відобразиться на матеріальному достатку правопорушника, який на законних підставах володіє цим майном, є пенсіонером та інвалідом, а тому не буде відповідати принципу індивідуалізації покарання, що не узгоджується з вимогами ст. 6 «Про право на справедливий суд» Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (1950 року), ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року.  
Враховуючи встановлені в ході судового розгляду обставини, що свідчать про легальне і правомірне володіння ОСОБА_3 вилученим у нього плавзасобом, апеляційний суд приходить до висновку про те, що суддя районного суду прийняв помилкове рішення щодо конфіскації вилученого у ОСОБА_3 маломірного плавзасобу «AMBARCATIUNE DE AREMENT» №0434-DЕJ, що кореспондується з положеннями ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За наведених обставин оскаржувана постанова підлягає зміні, шляхом виключення з резолютивної частини постанови посилання на конфіскацію плавзасобу.
На підставі наведеного, керуючись ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 294 КУпАП України, апеляційний суд, -  

постановив:
Апеляційну скаргу захисника Кобак Р.І. в інтересах ПОП ЛІВІУ- ОСОБА_5 (POP LIVIU-AUGUSTIN) - задовольнити.
Постанову судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 31 липня 2020 року щодо ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) - змінити в частині накладення адміністративного стягнення.
Виключити з резолютивної частини постанови вказівку про конфіскацію знаряддя вчинення правопорушення - маломірного плавзасобу «AMBARCATIUNE DE AREMENT» №0434-DEJ.
Маломірний плавзасіб - «AMBARCATIUNE DE AREMENT» №0434-DEJ - повернути власнику або уповноваженій ним особі.
В решті постанову судді районного суду залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя 
Одеського апеляційного суду                     Р.І. Котелевський