УХВАЛА

10 листопада 2020 року 
м. Київ
справа № 440/4454/19
адміністративне провадження № К/9901/26943/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Радишевської  О.Р.,
суддів: Кашпур  О.В., Уханенка  С.А.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 05 березня 2020 року і постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року в справі №440/4454/19 за позовом ОСОБА_1 до старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Федька Є.О. про визнання дій протиправними, визнання протиправними і скасування виконавчого листа та постанови, 
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Федька Є.О. (далі - старший державний виконавець Федько Є.О.), у якому просив: 
- визнати протиправними і незаконними дії старшого державного виконавця Федька Є.О. щодо відкриття 31 липня 2019 року виконавчого провадження від (ВП №59685387) за виконавчим листом №59586398 від 18 липня 2019 року;
- визнати протиправним і скасувати виконавчий лист №59586398 від 18 липня 2019 року шляхом прийняття 18 липня 2019 року державним виконавцем Неборак Яною Денисівною Автозаводського відділу державної виконавчої служби міста Кременчука Головного територіального управління юстиції у Полтавській області постанови про стягнення виконавчого збору в межах виконавчого провадження №59586398 від 18 липня 2019 року;
- визнати протиправною і скасувати постанову від 31 липня 2019 року про відкриття виконавчого провадження №59685387, прийняту старшим державним виконавцем Федьком Є.О.,  за виконавчим листом №59586398 від 18 липня 2019 року про стягнення виконавчого збору в розмірі 448957,74 грн;
- провадження по виконавчому провадженню №59685387 від 31 липня 2019 року закрити.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 05 березня 2020 року, залишеною без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року, визнано неповажними підстави, указані позивачем у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду; позовну заяву повернуто позивачеві.
16 жовтня 2020 року до Верховного Суду надіслано касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 05 березня 2020 року і постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року в справі №440/4454/19.
За правилами частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіряючи касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Пунктом 1 частини першої та частиною третьою статті 333 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Предметом касаційного оскарження у цій справі є ухвала суду першої інстанції про повернення заяви та прийнята за результатом її апеляційного перегляду постанова суду апеляційної інстанції.
За такого правового регулювання та обставин справи оскарження рішень судів попередніх інстанцій в касаційному порядку можливе лише у випадку, якщо розгляд такої скарги може мати значення для формування єдиної правозастосовної практики.
Отож законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень із питань повернення заяви позивачеві (заявникові), поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування єдиної правозастосовної практики.
Водночас аналіз ухвалених у цій справі судових рішень і доводів касаційної скарги не дає підстав для висновку про те, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовчої практики з питань застосування відповідних норм права, а тому підстави для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 відсутні.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру, або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справі «Levages Prestations Services v. France» («Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» від 23.10.1996, заява №  21920/93) та рішення у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» («Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії» від 19.12.1997 заява №  26737/95).
На підставі викладеного Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції, жодним чином не є обмеженням доступу особи до процесу правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем «розумних обмежень» в праві на звернення до суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 05 березня 2020 року і постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року в справі №440/4454/19.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач:                                                                                О.Р.  Радишевська

Судді:                                                                                                    О.В.  Кашпур

                                                                                                    С.А.  Уханенко