ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 жовтня 2020 року                                                                                      Справа № 924/549/20 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Василишин А.Р., суддя Маціщук А.В. ,  суддя Савченко Г.І. 

при секретарі судового засідання Першко А.А.
розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Пагави Дурсуна Соломоновича на рішення Господарського суду Хмельницької області від 21 липня 2020 року в справі №924/549/20 (суддя -               С.В. Заверуха)
час та місце ухвалення: 21 липня 2020 року; м. Хмельницький, майдан Незалежності, 1; повний текст рішення складено 21 липня 2020 року     
за позовом Фізичної особи-підприємця Пагави Дурсуна Соломоновича
до Новоушицької селищної ради
про скасування пункту 5 рішення XVI сесії Новоушицької селищної ради VII від 20 грудня 2019 року     № 34
за участю представників сторін:
від Позивача - не з`явився;
від Відповідача - не з`явився.
ВСТАНОВИВ:
Фізична особа підприємець Пагава Дурсун Соломонович (надалі – Позивач) звернувся з позовом до Новоушицької селищної ради (надалі – Відповідач) про скасування пункту 5 рішення XVI сесії
Новоушицької селищної ради VII від 20 грудня 2019 року № 34 щодо відмови у поновленні строку дії договору оренди земельної ділянки від 21 вересня 2012 року.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вищевказане рішення є незаконним, оскільки Відповідач, відмовляючи у поновленні договору оренди земельної ділянки, зазначив, що має намір самостійно використовувати земельну ділянку для потреб територіальної громади, а також у зв`язку з наявністю проектної документації та повідомлення про початок виконання будівельних робіт з реконструкції кафе-бару "Афтограф" по вул. Ринкова, 1 А в смт. Нова Ушиця Хмельницької області, що буде порушенням державних будівельних норм та норм пожежної безпеки у разі розміщення тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності. Пізніше Відповідачем було повідомлено, що земельна ділянка буде використана для проведення благоустрою території біля капітальної споруди - кафе-бару "Автограф". При цьому, як стверджує Позивач, на момент прийняття рішення Відповідачем відсутні докази, які б підтверджували порушення будівельних норм та правил пожежної безпеки, а питання дотримання (порушення) вказаних норм та правил не входить до компетенції Відповідача. Також позивач вказує, що відповідно до частини 1    статті 777 Цивільного кодексу України    має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк.                    

Рішенням Господарського суду Хмельницької області від 21 липня 2020 року  в справі   №924/549/20 в задоволенні позовних вимог відмовлено.  
При ухвалені вказаного рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем не доведено прийняття Відповідачем оспорюваного рішення, яким відмовлено у поновленні договору оренди земельної ділянки з перевищенням повноважень, всупереч закону та з порушенням прав та охоронюваних законом інтересів Позивача та наявність юридичних фактів, з якими закон пов`язує поновлення договору оренди земельної ділянки на той самий строк та на тих самих умовах. Зокрема, на переконання місцевого господарського суду на час прийняття оспорюваного рішення Позивачем належним чином не реалізовано        право на поновлення договору відповідно до    статті 33 Закону України "Про оренду землі"    як в порядку частин 1-5 даної статті, так і відповідно до частини 6 Закону України «Про оренду землі». 

Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Позивач звернувся до Північно-західного  апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою (а.с. 101-103), в якій просить скасувати рішення місцевого господарського суду та прийняти нове рішення, яким     задоволити позовні вимоги.
Скаржник вважає, що рішення господарського суду є незаконним та таким, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права. На підтвердження своїх доводів, скаржник вказує, що суд першої інстанції помилково в кінці речення добавив слова про «поновлення договору оренди землі», адже на переконання Позивача стаття 33 Закону України «Про оренду землі» регулює порядок реалізації переважного права орендаря перед іншими особами на укладення нового договору оренди землі на новий строк, а не порядок поновлення дії старого (діючого) договору. Також, Позивач в підтвердження своїх позовних вимог посилається на частину 3 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», якою передбачено переважне право орендаря, який належним чином виконував свої обов`язки на укладення договору оренди на новий термін. Окрім того, Позивач зазначив про рішення Господарського суду Хмельницької області  від 20 липня 2016 року по справі №924/522/16 яким було скасовано рішення Відповідача від 25 лютого 2016 року № 18 «Про вирішення заяв», котрим на думку апелянта були встановлені преюдиційні обставини, які не підлягають доказуванню, а саме: факт користування Позивачем спірної ділянки починаючи з 2003 року; розміщення на цій ділянці тимчасової споруди (металевого кіоску).

Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14 серпня     2020 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Позивача         на рішення Господарського суду Хмельницької області від     21 липня    2020 року.
    На виконання вимог ухвали  Північно–західного апеляційного господарського суду від 14 серпня 2020 року Відповідачем був поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому Відповідач заперечив проти задоволення апеляційної скарги, з підстав, зазначених у даному відзиві та просив залишити рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначив, що на заяву Позивача від 10 грудня 2019 року про продовження терміну дії Договору Відповідачем 20 грудня 2019 року було прийнято рішення, яким відмовлено у такій заяві Позивача, а 17 січня 2020 року (після закінчення терміну дії Договору) на адресу Позивача надіслано лист-повідомлення про заперечення у поновленні Договору, оскільки має намір самостійно використовувати земельну ділянку на свій розсуд. Також Відповідачем наголошено, що Відповідач не передавав та не має наміру передавати іншій фізичній чи юридичній особі в оренду земельну ділянку.
Ухвалою Північно –західного апеляційного господарського суду від 28 серпня 2020 року справу №924/549/20 призначено до розгляду на 7 жовтня 2020 року на 15 год 00 хв..
Розпорядженням в.о. керівника апарату суду від 5 жовтня 2020 року за №01-04/571, на підставі службової записки секретаря судової палати № 1 від 14 серпня 2020 року,  було призначено повторний автоматичний розподіл справи №924/300/20. Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 серпня 2020 року було визначено колегії суддів для розгляду даної справи у складі:  Василишина А.Р., головуючого судді; суддів – Мельника О.В., Грязнова В.В..
Розпорядженням керівника апарату суду від 17 серпня 2020 року за №01-04/450, на підставі службової записки головуючого судді по справі №924/549/20 від 5 жовтня 2020 року,  було призначено заміну судді-члена колегії у справі №924/549/20. Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 5 жовтня 2020 року було визначено склад колегії суддів для розгляду даної справи у складі:  Василишин А.Р., головуючого судді; суддів – Маціщук А.В., Савченок Г.І..
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 05 жовтня 2020 року справу №924/549/20 було прийнято до провадження суду в складі колегії суддів: головуючий суддя Василишин А.Р., судді Маціщук А.В., Савченко Г.І.. 

В судове засідання від 7 жовтня 2020 року представники Позивача та Відповідача     не з`явилися. 
Відповідно до частини першої     статті 202 Господарського процесуального кодексу України     неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Крім того,  суд не викликав учасників справи у судове засідання, відповідно до частини 1   статті 120 ГПК України, що вказує на те, що ухвалою суду від 28 серпня 2020 року явка сторін обов`язковою не визнавалась.
Разом з тим суд констатує, що відкладення розгляду апеляційної скарги, визначено статтею 273 Господарського процесуального кодексу України, що по суті є неприпустимим з огляду на те, що це суперечить одному із завдань господарського судочинства, визначених частиною 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України (своєчасне вирішення судом спорів). При цьому апеляційний господарський суд наголошує на тому, що в силу дії частини 2 статті 2 Господарського процесуального кодексу України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням господарського судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.      
В силу дії частини 3 статті 202 Господарського процесуального кодексу України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
З огляду на що, колегія апеляційного господарського суду вбачає можливим розглядати дану апеляційну скаргу без участі представника Позивача та Відповідача, за наявними в матеріалах справи доказами,  зважаючи на те, що в матеріалах справи є апеляційна скарга Позивача, в котрій висвітлена його позиція, з-приводу винесеного рішення та відзив Відповідача, в якому висвітлено позицію відповідача з-приводу рішення та апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, апеляційну скаргу та відзив на апеляційну скаргу, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом при винесенні рішення норм матеріального та процесуального права, Північно – західного апеляційний господарський суд прийшов до висновку, що    в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а оскаржувану ухвалу слід залишити без змін. 
При цьому,    апеляційний господарський суд    виходив з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 21 вересня 2012 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір оренди землі (надалі – Договір; а.с. 10-14).
Відповідно до пункту 1 Договору: предметом Договору є надання в оренду земельної ділянки Позивачу, на якій знаходиться об`єкт нерухомого майна (металевий кіоск), який перебуває у власності Позивача, для роздрібної торгівлі та комерційних послуг.
Згідно пункту 2 Договору, в оренду передається земельна ділянка загальною площею 0,0024 га для роздрібної торгівлі та комерційних послуг, що знаходиться по вул. Ринкова, б/н, смт. Нова Ушиця, Хмельницької області.
Як визначено пунктом 3 Договору, на земельній ділянці знаходиться об`єкт нерухомого майна (металевий кіоск), який перебуває у власності Позивача.
У відповідності до пункту 7 Договору: Договір укладено на 3 роки; після закінчення строку Договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк; у цьому разі Позивач повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії Договору повідомити письмово Відповідача про намір продовжити його дію.
Пунктом 10 Договору погоджено, що орендна плата за земельну ділянку державної власності вноситься у грошовій формі з розрахунку 12% від нормативної грошової оцінки.
В силу дії пункту 14 Договору, земельна ділянка передається в оренду для роздрібної торгівлі та комерційних послуг.
У відповідності до пункту 15 Договору, цільове використання земельної ділянки - для роздрібної торгівлі та комерційних послуг.
Договір підписаний представниками сторін та скріплений відтиском печатки орендодавця.        
Відповідно до акта про перенесення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) Позивачу встановлено межові знаки земельної ділянки площею 0,0024 га. Межі земельної ділянки проходять по суходолу, закріпленні довгостроковими межовими знаками, які передані на зберігання власнику земельної ділянки. Зовнішні межі погодженні суміжними власниками землі і землекористувачами. Спірних питань не має (а.с. 15).
Сторонами підписано акт передачі-прийому земельної ділянки, переданої в оренду, відповідно до якого власник земельної ділянки, Відповідач, передає згідно Договору земельну ділянку, яка знаходиться по вул. Ринкова, б/н, у смт. Нова Ушиця, Хмельницької області, загальною площею 0,0024 га, а Позивач приймає в тимчасове користування на термін 3 роки вищезгадану земельну ділянку (а.с. 18).
21 вересня 2015 року між Позивачем та Відповідачем було укладено додаткову угоду № 1 до Договору, відповідно до якої сторони дійшли взаємної згоди про продовження терміну дії Договору терміном до 1 березня 2016 року 9 (а.с. 19).
Додатковою угодою від 11 січня 2017 року, укладеною між Позивачем та Відповідачем, поновлено Договір на той самий строк (три роки) терміном до 11 січня 2020 року та на тих самих умовах (а.с. 20).      
Відповідно до Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки станом на 4 травня 2011 року відділу Держкомзему у Новоушицькому районі Хмельницької області Головного управління Держкомзему у Хмельницькій області нормативна грошова оцінка земельної ділянки, площею 24 кв.м, становить 2825 грн 47 коп.; назва земельної ділянки: для роздрібної торгівля та комунальних послуг (а.с. 17). 
Згідно пункту 5 витяту з рішення Відповідача від 20 грудня 2019 року № 34 "Про розгляд заяв" вирішено відмовити Позивачу  в поновленні договору оренди земельної ділянки в зв`язку з наміром Відповідачем  самостійно використовувати земельну ділянку для власних потреб (потреб територіальної громади) на свій розсуд, а також у зв`язку з наявністю проектної документації та повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) / про зміну даних у повідомленні про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1) з реконструкції кафе-бару "Автограф" по вул. Ринкова, 1 в смт. Нова Ушиця, Хмельницької області, що буде порушенням державних будівельних норм та норм пожежної безпеки у разі розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності (а.с. 22).
Листом від 6 лютого 2020 року №269, на запит адвоката, Відповідачем було повідомлено, що цільове призначення земельної ділянки, кадастровий номер 6823355100:03:002:0217, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, що не відповідає виду цільового призначення земель для розміщення тимчасових споруд (а.с. 21).
Позивач в підтвердження своїх позовних вимог, покликається на акт вибору земельної ділянки під будівництво (розміщення) об`єкту металевого кіоску по торгівлі харчовими виробами від 26 травня 2003 року, який складений комісією, призначеної розпорядженням Новоушицької райдержадміністрації від 18 грудня 2001 року № 267/01-р, та яким проведено вибір земельної ділянки під будівництво, розміщення металевого кіоску по торгівлі харчовими виробами, розміщеного в смт. Нова Ушиця, площа Ринкова. Межує: з півночі, півдня, заходу - територія ринку, з сходу - металева огорожа. За висновком комісії вибрана земельна ділянка відповідає протипожежним, санітарним і архітектурно-планувальним нормам будівництва (розміщення) металевого кіоску по торгівлі харчовими виробами (а.с. 24-25).
З доказів долучених до матеріалів справи вбачається, що Позивач звернувся до сесії Відповідача із заявою від 10 грудня 2019 року з проханням продовжити термін дії Договору площею 0,0024 га для роздрібної торгівлі та комерційних послуг в смт. Нова Ушиця, вул. Ринкова на термін, передбачений Договором (а.с. 46).
Заява Позивача від 10 грудня 2019 року зареєстрована Центром надання адміністративних послуг Новоушицької об`єднаної територіальної громади за реєстраційним номером 174524/4397.
Листом-повідомленням № 75 від 17 січня 2020 року Відповідачем повідомлено Позивача про те, що Відповідач не бажає поновлювати дію Договору і має намір самостійно використовувати належну на праві власності земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: Хмельницька область, Новоушицький район, смт. Нова Ушиця, вул. Ринкова, площею 0,0024 га, з кадастровим номером 6823355100:03:002:0217, для власних потреб (потреб територіальної громади) на свій розсуд (а.с. 47-48).
Надіслання листа-повідомлення № 75 від 17 січня 2020 року Позивачу підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 326000289968 від 20 січня  2020 року та описом вкладення (а.с. 49-50).
Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 1203886468233 від 27 березня 2017 року за Позивачем зареєстровано право оренди земельної ділянки, кадастровий номер 6823355100:03:002:0217, площею 0,0024 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, для роздріб-торгівлі та комерційних послуг, розташованої за адресою: Хмельницька область, Новоушицький район, смт. Нова Ушиця, вул. Ринокова, терміном до 11 січня 2020 року (на звороті а.с. 47).
Крім того, Позивачем в підтвердження своїх позовних вимог долучено до матеріалів справи: свідоцтво про державну реєстрацію Позивача № 332527, посвідки на постійне проживання, план меж земельної ділянки кадастровий номер 6823355100:03:002:0217, плану прив`язки малої архітектурної форми для здійснення підприємницької діяльності, ситуаційний план території колгоспного ринку по вул. Ринкова.
У зв`язку з не вирішенням питання щодо поновлення на новий строк Договору в зв`язку із винесення спірного рішення Відповідачем, Позивач звернувся до суду за захистом порушеного, на його думку права,  з позовом у даній справі, в якому просить визнати скасованим пункт 5 рішення XVI сесії Відповідача VII від 20 грудня 2019 року № 34 щодо відмови у поновленні строку дії Договору. 

Аналізуючи встановлені обставини справи та переглядаючи спірні правовідносини на предмет наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції приймає до уваги наступні положення діючого законодавства з урахуванням фактичних обставин справи.
Колегія суддів зазначає, що систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено    Конституцією України та Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні".
Відповідно до    статті 1 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", територіальна громада - це жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр.
Представницький орган місцевого самоврядування - виборний орган (рада), який складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.
Частиною 1статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"    передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені    Конституцією України, цим та іншими законами.
Пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"    визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання щодо вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Частиною 1    статтею 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що Рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. 
Відповідно до частини 2    статті 792 Цивільного кодексу України    майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договору найму регулюються актами земельного законодавства -  ЗК України,    Законом України "Про оренду землі".
Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є    Закон України "Про оренду землі".
Відповідно до    статті 13 Закону України "Про оренду землі"        під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Об`єктом оренди є земельна ділянка.
Статтею 79 Земельного кодексу України, визначено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Згідно    статті 79-1 Земельного кодексу України    земельна ділянка набуває ознак об`єкта цивільних прав з моменту її формування з присвоєнням кадастрового номера та внесення в Державний земельний кадастр.
    Статтею 33 Закону України "Про оренду землі"    регламентовано поновлення договору оренди землі на новий строк як у випадку реалізації переважного права орендаря перед іншими особами (частини 1- 5 цієї норми), так і у випадку, коли орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди (частина 6 цієї норми).
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що для застосування положень частини 1    статті 33 Закону України "Про оренду землі"    та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належним чином виконує свої обов`язки за договором; орендар до спливу строку договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатися переважним правом укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень і своє рішення.
При цьому, частиною 5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення із проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
Частиною 6    статті 33 зазначеного Закону    врегульовано пролонгацію договору на той самий строк і на тих самих умовах, що були передбачені договором, за наявності такого фактичного складу: користування орендарем земельною ділянкою після закінчення строку оренди і відсутність протягом одного місяця заперечення орендодавця проти такого користування (що можна кваліфікувати як "мовчазну згоду" орендодавця на пролонгацію договору).
При цьому, необхідно звернути увагу, що повідомлення орендарем орендодавця про намір скористатися правом на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6    статті 33 Закону України "Про оренду землі", не вимагається. Суть поновлення договору оренди згідно з цією частиною статті саме і полягає у тому, що орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує у поновленні договору, зокрема у зв`язку з належним виконанням договору оренди землі.
Відсутність такого заперечення, як уже зазначалося, може мати прояв у "мовчазній згоді".
У контексті поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною 6    статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідно зауважити, що такий договір може бути поновлено виключно на тих самих умовах і на той самий строк. Тобто орендар не може вимагати поновлення договору оренди землі на інших умовах. 
Щодо прав та обов`язків орендодавця слід акцентувати, що він має право заперечити стосовно поновлення згідно із цією частиною    статті 33 Закону України "Про оренду землі", і таке заперечення має бути заявлено саме протягом одного місяця після закінчення дії договору оренди землі, що безпосередньо випливає зі змісту частини 6 зазначеної статті.
У подальшому, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення дії договору оренди і орендодавець не надав заперечень стосовно поновлення цього договору протягом одного місяця після його закінчення, орендар має право звернутися із вимогою про визнання укладеною угоди про поновлення договору на тих самих умовах і на той самий строк. Орендодавець, у свою чергу, в будь-який час до укладення додаткової угоди стосовно поновлення договору на той самий строк і на тих самих умовах може звернутися із вимогою про звільнення земельної ділянки. Тобто договір оренди землі вважатиметься поновленим лише у разі укладення додаткової угоди, про що безпосередньо зазначено у частині 8    статті 33 Закону України "Про оренду землі". При цьому відмову або зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено у суді.
Правову позицію щодо розрізнення цих підстав було сформульовано Верховним Судом України, зокрема у постанові від 25 лютого 2015 року в справі № 6-219цс14 і Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року в справі № 594/376/17-ц.
Отже, колегія суддів констатує, що підстави для поновлення договору оренди земельної ділянки, передбачені у частинах 1-5 і частині 6    статті 33 Закону України "Про оренду землі", не пов`язані одна з іншою.

Із системного аналізу вищезазначених норм діючого законодавства України, колегія суддів прийшла до висновку, що стаття 33 Закону України «Про оренду землі» передбачає таку правову конструкцію, як поновлення договору оренди землі, яка зводиться по суті до автоматичного продовження попередніх договірних відносин на той самий строк без укладення нового договору.
Розглядаючи позовні вимоги Позивача саме в правовому полі діючих норм Закону України «Про оренду землі», зокрема, статті 33, зважаючи на докази, долучені до матеріалів справи як зі сторони Позивача так і зі сторони Відповідача, судова колегія зазначає наступне.
Позивач зазначає в своїй апеляційній  скарзі про те, що даних правовідносин не підлягає застосування стаття 33 Закону України «Про орендну землі», оскільки, дана стаття направлена на регулювання відносин з-приводу укладення нового договору оренди землі на новий строк, а в даному випадку має місце не укладення нового договору оренди земельної ділянки, а саме поновлення Договору. На переконання Позивача суд першої інстанції цитуючи статтю 33 Закону України «Про оренду землі» неправомірно добавив слова: «поновлення договору оренди землі». 
Колегія суддів, зважаючи на такі  доводи Позивача, зауважує, що стаття 33 Закону України «Про оренду землі» має назву «Поновлення договору оренди землі» (а не укладення нового договору). Так відповідно і зміст статті 33 Закону України «Про оренду землі» направлений саме на врегулювання правовідносин з-приводу поновлення договорів оренди земельної ділянки яка і регулює правовий механізм та визначає алгоритм дій при поновлення договору оренди землі. 
Відтак, колегія суддів констатує, що саме стаття 33 Закону України «Про оренду землі» є тим спеціалізованим законодавчим актом, котрий регулює відносини з приводу оренди земельної ділянки, в тому числі й поновлення договорів оренди земельної ділянки.
Відповідно колегія суддів зважаючи на межі позовних вимог та доводи апеляційної скарги розглядає поновлення даних договорів саме в правовому полі дії частини 1-5 статті 33 Закону України «Про оренду землі».
У частині 5 статті 33 Закону України «Про оренду землі»     визначено алгоритм дій, який зобов`язує    орендодавця після отримання листа-повідомлення орендаря:  розглянути лист-повідомлення на предмет відповідності вимогам закону; узгодити з орендарем (за необхідності) істотні умови договору;  за відсутності заперечень прийняти рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності); укласти з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. 
За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендареві направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
Так, орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
До закінчення строку дії Договору (10 грудня 2019 року) Позивач звернувся до Відповідача із Заявою про продовження Договору (а.с. 46). 
В той же час зі змісту даного листа вбачається, що Позивачем будь-яких додатків, зокрема, проекту додаткової угоди, не долучалося, та мова про них не йшлася. 
Як слідує із Договору (в редакції додаткової угоди від 11 січня 2017 року) та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права №1203886468233, строк дії Договору, кадастровий номер 6823355100:03:002:0217, площею 0,0024 га, встановлено до 11 січня 2020 року. Таким чином, сторони погодили, що строк дії Договору встановлений до 11 січня 2020 року    включно.
В той же час, Відповідач  в листі-повідомленні  від 17 січня 2020 року за №75 відмовив Позивачу у поновленні дії Договору, посилаючись на намір самостійно використовувати для власних потреб спірну земельну ділянку (а.с. 47-48), 
Даний лист-повідомлення було отримано Відповідачем 20 січня 2020 року, що підтверджується Рекомендованим повідомлення про вручення потового відправлення (де в графі виплачено стоїть дата « 20.01.20» та описом вкладення до поштового відправлення (а.с. 49-50). Дана обставина свідчить про те, що Відповідач до закінчення місячного терміну (11 лютого 2020 року) після закінчення дії Договору  (11 січня 2020 року) повідомив Позивача про відмову в поновлення Договору. 
Окрім того, оскаржуваним рішенням Відповідача, зокрема пунктом 5, було відмовлено Відповідачу в поновленні Договору, а також у зв`язку з наявністю проектної документації стосовно початку виконання будівельних робіт. Дане оспорюване рішення розцінюється колегією суддів як повідомлення про те, що Відповідач не має наміру поновлювати Договір із Позивачем, адже у ньому Позивач виразив свої заперечення щодо поновлення вищезазначеного Договору із відповідними обґрунтуваннями. Тобто, Відповідач виразив своє заперечення у формі прийнятого рішення, у якому і надав обґрунтування таких заперечень.
При цьому, колегія суддів зауважує, що воля Відповідача щодо відмови у поновленні Договору за відсутності для цього підстав, була очевидною і висловлена була в місячний строк, передбачений частиною 5    статті 33 Закону України "Про оренду землі".
В той же час, апеляційний господарський суд констатує, що саме лише визнання відмови протиправною не може бути підставою для поновлення договору оренди землі за частинами 1 - 5    статті 33 Закону України "Про оренду землі", оскільки для поновлення договору оренди за цими частинами необхідне погодження обох сторін щодо нових істотних умов договору.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2019 року у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду по справі №908/2314/18.
В той же час, колегія суддів звертає увагу що для задоволення позовних вимог у порядку частини 5 статті 33 Закону України «Про оренду землі» необхідна одночасна наявність трьох факторів для задоволення позовних вимог, заявлених у порядку частини 5 статті 33 Закону України «Про оренду землі»:
·          дотримання процедури вказаної в цій нормі (з обов`язковим направлення належним чином оформленого проекту додаткової угоди);
·          наявність волевиявлення обох сторін на продовження дії договору;
·          узгодження нових умов договорів.
При цьому, колегія суддів акцентує увагу, що уразі дотримання усіх трьох умов,  Позивач має право звернутися  до суду з позовом про укладення додаткової угоди на нових істотних умовах із підстав, передбачених у частинах 1-5  статті 33 Закону України «Про оренду землі», тільки в разі узгодження таких істотних умов.
Аналогічна правова позиція (щодо обов`язкової наявності трьох умов та узгодження нових істотних умов) наведена у постановах Верховного Суду: від 9 липня  2019 року по справі №908/2314/18; від 19 червня 2019 року в справі №925/803/18, від 15 вересня 2020 року по справі №906/949/19.
Відповідно до частини 4    статті 236 Господарського процесуального кодексу України    при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Підсумовуючи усе вищевстановлене в даному судовому рішенні, колегія суддів приходить до висновку, що даний Договір, саме в порядку частин першої-п`ятої    статті 33 Закону України "Про оренду землі" (зважаючи на направлення Позивачем заяви про поновлення Договору до закінчення його строку дії), на новий строк, поновлений не був, а відтак припинилась його дія, а також припинилось переважне право орендаря на укладення договору оренди землі (згідно з частиною 4 статті 33 Закону України «Про оренду землі»).

Що ж стосується доводів Позивача, висвітлених в апеляційній скарзі,  про застосування до даних   частину 3 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», якою передбачено переважне право орендаря, який належним чином виконував свої обов`язки на укладення договору оренди на новий термін, то колегія суддів зауважує таке.
Закон України «Про оренду державного та комунального майна» є спеціалізованим законодавчим актом, котрий регулює відносини з приводу оренди державного та комунального майна, в той же час, в даній справі мова йде про оренду земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, для роздрібної торгівлі та комерційних послуг, та правовідносини з приводу оренди такої земельної ділянки, котрі в силу їх характерних властивостей регулюються спеціалізованим законодавчим актом - Законом України «Про оренду землі».
Що ж стосується доводів Позивача, наведених в апеляційній скарзі, з-приводу того, що рішенням Господарського суду Хмельницької області  від 20 липня 2016 року по справі №924/522/16, яким було скасовано рішення Відповідача від 25 лютого 2016 року № 18 «Про вирішення заяв», на думку апелянта, встановлено преюдиційні обставини, які не підлягають доказуванню, а саме: факт користування Позивачем спірної ділянки починаючи з 2003 року; розміщення на цій ділянці тимчасової споруди (металевого кіоску), то колегія суддів зауважує наступне.
Дослідивши рішення Господарського суду Хмельницької області  від 20 липня 2016 року по справі №924/522/16 за позовом Позивача до Відповідача про скасування рішення позачергової сесії від 25 лютого 2016 року, вбачається, що в даному рішенні досліджувалися та встановлювалися обставини з-приводу законності винесення  Рішення відповідача 7-го скликання від 25 лютого 2016 року №18, яким відхилено звернення Позивача про продовження терміну дії Договору, оскільки дозвіл на встановлення архітектурної форми (кіоск) виданий із порушенням ДБН-360-92 (недотримання допустимих пожежних розривів). 
Відповідно скасування такого нормативного акта й стало підставою для укладення Додаткової угоди до Договору від 11 січня 2017 року.
В той же час, колегія суддів звертає увагу  Позивача, що  в даній справі не досліджуються обставини правомірності чи неправомірності  дозволу на встановлення архітектурної форми (кіоск), так як і не доведено Позивачем, яке саме відношення до даної справи  має рішення Відповідача від 7 скликання від 25 лютого 2016 року №18 «Про вирішення заяв», та яким чином воно впливає на відносини щодо поновлення Договору та доказову базу в даній справі.
Більш того, Відповідач не спростовує дані доводи і вони випливають із самого Договору (зокрема із пункту 3 Договору). Разом з тим апеляційний господарський суд ще раз наголошує на тому, що вказане не є підставою оспореного Позивачем рішення Відповідача, а відтак жодним чином не впливає на юридичну оцінку в даній справі.
При цьому, колегія суддів наголошує, що в справі №924/549/20 суд не досліджує обставин, пов`язаних із дотриманням чи недотриманням Позивачем будівельних норм та норм пожежної безпеки, оскільки відносини та докази в даній справі стосуються саме обставин поновлення Договору, відповідно колегія суддів не ставить під сумнів дійсність даних зазначених в Акті вибору земельної ділянки під будівництво об`єкту. Окрім того, колегія суддів, зважаючи на посилання Позивача (як на підставу своїх позовних вимог; а.с. 24-25)  на даний акт, вважає за необхідне зазначити, що даний акт має відношення до правомірності розміщення металевого кіоску по торгівлі харчовими виробами на спірній земельній ділянці, а не до обставин поновлення Договору.
Згідно    статті 19 Конституції України    органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені    Конституцією    та законами України.
Відповідно до частини 3    статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"    представницькі органи місцевого самоврядування, сільські, селищні, міські голови, виконавчі органи місцевого самоврядування діють за принципом розподілу повноважень у порядку і межах, визначених цим та іншими законами.
Згідно з частиною 1    статті 59 цього Закону,    рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Акт державного чи іншого органу управління повинен бути прийнятий в межах компетенції відповідного органу, не порушувати інтересів держави, прав та інтересів фізичних чи юридичних осіб, відповідати вимогам діючого законодавства і бути прийнятим у формі та в порядку, визначеному законом.
Згідно зі    статтею 21 Цивільного кодексу України    суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Зважаючи на вищенаведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що Позивачем не доведено прийняття Відповідачем  рішення, яким відмовлено у поновленні Договору з перевищенням повноважень, всупереч закону та з порушенням прав та охоронюваних законом інтересів Позивача та не доведено наявність юридичних фактів, з якими закон пов`язує поновлення договору оренди земельної ділянки на той самий строк та на тих самих умовах. Зокрема, на час прийняття оспорюваного рішення Позивачем належним чином не реалізовано        право на поновлення договору відповідно до    статті 33 Закону України "Про оренду землі"    як в порядку частин 1-5 даної статті (зважаючи на поведінку Позивача, а саме подання заяви по закінченню дії Договору про поновлення Договору).
Отже підсумовуючи усе вищеописане, в даній судовій постанові, в площинні правової позиції наведеної в Постановах Верховного Суду,  колегія суддів приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги Позивача про скасування пункту 5 рішення Відповідача від 20 грудня 2019 року № 34 не підлягають задоволенню, відповідно відмовляє в задоволенні позовних вимог.
Дане рішення й було прийнято місцевим господарським судом.
Відповідно суд апеляційної інстанції залишає без змін оспорюване рішення.

Відповідно до   статті 269 ГПК України    суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, а тому рішення Господарського суду Хмельницької області від 21 липня 2020 року в справі №924/549/20 відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно  суд апеляційної інстанції залишає без задоволення апеляційну скаргу Позивача. 
Згідно із     статтею 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на Позивача.
Керуючись статтями 129, 269-276, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -
                      ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Пагави Дурсуна Соломоновича на рішення Господарського суду Хмельницької області від 21 липня 2020 року в справі №924/549/20 - залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Хмельницької області від 21 липня 2020 року в справі №924/549/20 - залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
4. Постанову апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
5. Справу №924/549/20 повернути Господарському суду Хмельницької     області.
Повний текст постанови виготовлено 9 жовтня 2020 року.

Головуючий  суддя                                                                      Василишин А.Р. 

        Суддя                                                                                              Маціщук А.В.  

Суддя                                                                                              Савченко Г.І.