Єдиний унікальний номер 233/7046/19 
Номер провадження 22-ц/804/2794/20        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

03 листопада 2020  року                                                                                                                  м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:
судді - доповідача Космачевської Т.В., 
суддів: Канурної О.Д., Мальованого Ю.М.,
розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 червня 2020 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Мартиненко В.С. в місті Костянтинівці Донецької області,  у справі номер 233/7046/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, 

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2019 року до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 11 липня 2016 року він перебував в трудових відносинах з відповідачем. Починаючи з 01 березня 2017 року і по липень 2017 року йому не виплачувалась нарахована заробітна плата. 17 липня 2017 року він звільнений за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату. 
В день звільнення з ним не проведено повного розрахунку, тому позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача АТ «Українська залізниця» на його користь заборгованість по заробітній платі за період з  01 березня 2017 року по липень 2017 року в розмірі 18406,01 грн.
Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 червня 2020 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі - задоволено частково.
Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі за період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року в розмірі 20527,75 грн з наступним утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів.
Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» заборгованості по заробітній платі за один місяць - за квітень 2017 року в розмірі 2767,03 грн з наступним утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів.
В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Із вказаним рішенням не погодився відповідач АТ «Українська залізниця», подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 червня 2020 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права.
Висновком Торгово-промислової палати України від 16.01.2018 року №126/2/21-10.2 засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності АТ «Укрзалізниця» на території, непідконтрольній українській владі. Початок форс-мажорних обставин є 20 березня 2017 року.
Відповідач   не   мав  об`єктивної  можливості  перевірити  факт  виконання  позивачем  своїх 
професійних обов`язків та виконати свої зобов`язання за трудовим договором через форс-мажорні обставини. 
Нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці: штатним розписом, розцінками та нормами праці, табелем обліку використання робочого часу, розпорядженнями про надбавки та премії за умови, що господарська діяльність здійснювалась. Однак, через захоплення підприємства невідомими особами, відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією. 
Вважає, що відсутня вина відповідача у нездійснення виплат на користь позивача, оскільки це є наслідком злочинних дій третіх осіб, що потверджується Науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України від 16.01.2018 року №126/2/21-10.2.
Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов. 
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем до 17 липня 2017 року, враховуючи, що з 01.05.2016 року Вагонне депо Дебальцеве державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття в виробничій підрозділ «Дебальцевське вагонне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» (а.с. 7-21). 
Відповідно до наказу №236/ДНД від 17.03.2017 року начальника дирекції про встановлення простою у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурних підрозділів, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуться до лінії розмежування з непідконтрольній українській владі території  встановлено початок простою з 20.03.2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції. На весь час простою працівникам в табелі обліку використання робочого часу проставляти літерний код «П». Оплату за час   простою   не   з   вини   працівників   провести   з   розрахунку   двох  третин   тарифної   ставки 
встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи (а.с. 73).
З табелю обліку використання робочого часу вбачається, що ОСОБА_1 в березні 2017 року -  працював 10 днів, 7 днів перебував у простої, в квітні 2017 року - 20 днів перебував у простої, в травні 2017 року - 19 перебував у відпустці, 1 день у простої, в червні 2017 року - 30 днів перебував у відпустці, в липні 2017 року -  14 днів перебував у відпустці, 1 день - у простої (а.с. 119-123).
Згідно з наказом (розпорядженням) №8170/ДН-ос від 10.07.2017 року про припинення трудового договору ОСОБА_1 17.07.2017 року звільнено у зв`язку зі скороченням штату п. 1 ст. 40 КЗпП України з виплатою компенсації за 32 днів відпустки та одноразової грошової допомоги в розмірі середньомісячного заробітку (а.с. 107). 
З розрахунків заробітної плати видно, що ОСОБА_1 нарахована заробітна плата за березень 2017 року в розмірі 5806,56 грн, квітень 2017 року - 2767,03 грн, травень 2017 року - 176,25 грн, за червень 2017 року - 0,0 грн, за липень 2017 року - 14314,31 грн (а.с. 131-135). 
З наданої до відзиву на позовну заяву довідки про доходи №1459/2 від 27.11.2019 року вбачається, що ОСОБА_1 за березень 2017 року нарахована заробітна плата в розмірі 2536,40 грн, сума до видачі - 2016,90 грн, яка отримана ним 19 серпня 2017 року, про що свідчить видатковий касовий ордер  (а.с. 63, 64).
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з АТ «Українська залізниця» заборгованості по заробітній платі за період з 01 березня 2017 по 17 липня 2017 року в розмірі 20527,75 грн з утриманням з цієї суми обов`язкових податків та зборів, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог в такому розмірі. 
Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що відповідає обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. 
Відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України від 24.03.1995 №108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.
Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.
Судом встановлено, що позивач працював у Вагонному депо Дебальцеве державного підприємства «Донецька залізниця», реорганізованого шляхом злиття в виробничий підрозділ «Дебальцевське вагонне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». 17.07.2017 року позивач звільнений за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з скороченням штату.
Відповідно до наказу №236/ДНД від 17.03.2017 року начальника дирекції про встановлення простою у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності структурних підрозділів, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуться до лінії розмежування з непідконтрольній українській владі території  встановлено початок простою з 20.03.2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції. На весь час простою працівникам в табелі обліку використання робочого часу проставляти літерний код «П».  Оплату за час простою не з вини працівників провести з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи. 
З табелю обліку використання робочого часу вбачається, що ОСОБА_1 в березні 2017 року -  працював 10 днів, 7 днів перебував у простої, в квітні 2017 року - 20 днів перебував у простої, в травні 2017 року - 19 перебував у відпустці, 1 день у простої, в червні 2017 року - 30 днів перебував у відпустці, в липні 2017 року -  14 днів перебував у відпустці, 1 день - у простої.
З розрахунків заробітної плати видно, що ОСОБА_1 нарахована заробітна плата за березень 2017 року в розмірі 5806,56 грн, квітень 2017 року - 2767,03 грн, травень 2017 року - 176,25 грн, за червень 2017 року - 0,0 грн, за липень 2017 року - 14314,31 грн. 
Відповідач АТ «Українська залізниця» у відзиві на позовну заяву визнає факт, що з 20 березня 2017 року господарська діяльність структурного підрозділу «Дебальцевське вагонне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» не здійснювалася. Надав довідку про доходи №1459 від 27.11.2019 року, де зазначено, що за березень 2017 року позивачу нарахована заробітна плата в розмірі 2536,40 грн, до видачі - 2016,90 грн, яку позивач отримав 19.08.2017 року.
Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду першої інстанції  про стягнення  заборгованості  по  заробітній платі в розмірі  20527,75 грн  з посиланням на припинення нарахування заробітної плати з березня 2017 року у зв`язку з відсутністю первинних документів в структурному підрозділі «Дебальцевське вагонне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця». 
Відповідач не оспорює факту наявності заборгованості зі сплати заробітної плати позивачу. Він посилається лише на неможливість нарахувати заробітну плату за спірний період. 
Розглядаючи доводи апеляційної скарги щодо ненадання позивачем доказів на підтвердження виконання трудових обов`язків, апеляційний суд приходить до наступного.
Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, обов`язок щодо доказування покладається на обидві сторони процесу, позивач ОСОБА_1 належним чином надав докази своїх вимог до відповідача АТ «Українська залізниця», відповідач не спростував надані ним докази, зокрема, видані відповідачем накази про встановлення простою, табеля обліку використання робочого часу працівників, які знаходяться на простої цеху, розрахунки заборгованості по заробітній платі за період з березня 2017 року по липень 2017 року, у строки, встановлені частиною 1 ст. 116 КЗпП України, не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства як при звільненні, так і на час розгляду справи судом першої інстанції.  
Тому, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі.   
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено без додержання норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що були предметом дослідження в суді першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення  (SERYAVIN  AND  OTHERS  v. UKRAINE,  № 4909/04,  § 58,  ЄСПЛ,  від  10 лютого  2010 
року).
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. 
Підстав для скасування судового рішення не вбачається.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати відповідача по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають. 

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 11 червня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повне судове рішення складено 03 листопада 2020 року.

Суддя: