У х в а л а
 
08 жовтня 2020 року
м. Київ
 
справа № 638/13346/18
 
провадження № 61-14088ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 16 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління освіти Шевченківського району Харківської міської ради, Харківської загальноосвітньої школи № 131 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним вище позовом та просила, з урахуванням уточнених позовних вимог, поновити її на роботі, а саме на посаді вихователя групи продовженого дня Харківської школи № 131 та стягнути середній заробіток за весь час вимушеного прогулу на день винесення судового рішення у розмірі 57 323 грн 40 коп.
 
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2019 року, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 16 липня 2020  року,у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився й  суд апеляційної інстанції, виходив з того, відповідно до наказу про припинення трудового договору від 31 серпня 2018 року ОСОБА_1 звільнено на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, у зв`язку із скороченням штату працівників з дотриманням вимог, передбачених статтею 49-2 КЗпП України. ОСОБА_1 була своєчасно повідомлена про звільнення. Було враховано відсутність переважного права на залишення її на роботі, оскільки вона не має вищої педагогічної освіти. Відповідачем дотримано вимоги статті 43 КЗпП України та визнано обґрунтованим рішення профспілкового комітету про надання згоди на звільнення працівника.
 
12 вересня 2020 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження,  ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, що надійшла 24 вересня 2020 року, в  якій заявник просить рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 16 липня 2020  рокускасувати й ухвалити нове судове рішення, яким її позов задовольнити.  
 
Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення апеляційної інстанції разом із обґрунтованим підтвердженням причин пропуску строку. 
 
Відповідно до частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. 
 
Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, суд вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки наведені заявником обставини, свідчать про наявність поважних причин пропуску строку на оскарження судових рішень, що є підставою для його поновлення.   
 
Разом з цим, касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження, оскільки у порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку та розмірі.
 
Пунктом 1 частиною першою статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
 
За змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України та статей 1, 2 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні (або за весь час вимушеного прогулу) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця та не входить до структури заробітної плати.
 
Пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні (або за весь час вимушеного прогулу) під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.
 
Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження                                 № 12-301гс18). 
 
З урахуванням наведеного, заявник не звільняється від сплати судового збору у справі за заявленою ним позовною вимогою щодо стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
 
Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України                    від 08 липня 2011 року «Про судовий збір».
 
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції на час подання позову) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що встановлено законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
 
Станом на 01 січня 2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений у розмірі 1 762 грн.
 
Згідно із підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції на момент подачі позову) за подання до суду позовної заяви майнового характеру (стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу), яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги у розмірі оспорюваної суми, таким чином 704 грн 80 коп.*200%=1 409 грн 60 коп.
 
Ураховуючи характер спору заявнику необхідно сплатити судовий збір за подання цієї касаційної скарги у розмірі 1 409 грн 60 коп.
 
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до УДКСУ у Печерському районі м. Києва, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку отримувача (стандарт IBAN): UA288999980313151207000026007, код класифікації доходів бюджету: 22030102 «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».
 
На підтвердження сплати судового збору до Верховного Суду необхідно надати оригінал платіжного документа про сплату судового збору або документи, що підтверджують підстави звільнення від його сплати відповідно до закону.
 
Крім того, частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
Так, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
У випадку подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Отже, касаційна скарга  ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вище вимогам закону. 
 
Так, заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює розгляд питання про відкриття касаційного провадження. 
 
Отже, заявнику необхідно надати до суду касаційної інстанції виправлену касаційну скаргу, з визначенням передбачених (передбаченої) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав); надати документ, що підтверджує сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документ, що підтверджує підстави звільнення заявника від сплати судового збору відповідно до закону. 
 
Згідно з частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Клопотання  ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень задовольнити.
 
Поновити  ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2019 року та постанови Харківського апеляційного суду від 16 липня 2020 року. 
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 лютого 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 16 липня 2020 року залишити без руху.
 
Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги місячний строк, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї  ухвали.  
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                        О. М. Осіян