Постанова
іменем України 
05 листопада 2020 року
м. Київ
справа № 428/9902/17
провадження № 51-1010км20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                   ОСОБА_1 ,
суддів                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання       ОСОБА_4 ,
прокурора                                             ОСОБА_5 ,
засудженого                                         ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
захисника                                              ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22 травня 2019 року та ухвалу Луганського апеляційного суду 
від 21 листопада 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017130370002361 та 
№ 12017130370002659, за обвинуваченням
 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останнього разу – 25 січня 2017 року за ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, звільненого на підставі ст. 75 КК від відбування покарання з випробуванням на строк 3 роки,  
 
у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 190 та ч. 2 ст. 289 КК.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
За вироком Сєвєродонецького міського суду Луганської області 
від 22 травня 2019 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 190 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, за ч. 2 ст. 289 КК – до позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_6 визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна, а на підставі ст. 71 КК за сукупністю вироків – позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців з конфіскацією майна.
Вироком установлено, що 27 липня 2017 року ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_8 ( 
АДРЕСА_2 ), шляхом обману (під приводом збирання коштів для оплати операції ОСОБА_9 ) заволодів грошима 
ОСОБА_8 в розмірі 290 грн.
Крім того, 28 липня 2017 року близько 16:00 ОСОБА_6 , перебуваючи у сараї № 32 біля будинку № 42 на просп. Хіміків у м. Сєвєродонецьку, запропонував ОСОБА_10 проїхати з ним у смт Борівське на мопеді марки «KANUNI» моделі 50, який належав ОСОБА_9 та знаходився в цьому сараї, на що отримав згоду.  У подальшому ОСОБА_6 з метою заволодіння транспортним засобом під вигаданим приводом висадив ОСОБА_10 у смт Борівське та з місця події поїхав у невідомому напрямку, заволодівши зазначеним мопедом вартістю 780 грн.
Ухвалою Луганського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року вирок щодо ОСОБА_6 залишено без зміни.  
 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
 
У касаційній скарзі захисник засудженого – адвокат ОСОБА_7 порушує питання про скасування судових рішень на підставах істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність і про  призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Так, захисник вказує, що неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи призвели до необґрунтованого засудження ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 289 КК. Вважає, що вирок побудовано на недостовірних доказах, вини ОСОБА_6 у вчиненні даного злочину не доведено. За змістом скарги зазначає, що ОСОБА_6 не мав наміру заволодіти мопедом ОСОБА_9 . У зв`язку з несправністю хотів його відремонтувати. З цією метою залишив мопед у смт Борівське спочатку в ОСОБА_11 , а потім у ОСОБА_12 , з яким домовлявся про ремонт і який мав для цього забрати мопед, тому зазначений транспортний засіб опинився на подвір`ї ОСОБА_13 , де його було виявлено працівниками поліції. Стверджує, що суд апеляційної інстанції на такі доводи апеляційної скарги сторони захисту увагу не звернув. Вважає вирок та ухвалу апеляційного суду такими, що не відповідають вимогам ст. 370 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК).
 
Позиції учасників судового провадження
 
Засуджений ОСОБА_6 та захисник  ОСОБА_7 у режимі відеоконференції підтримали касаційну скаргу, просили скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
Прокурор вважає, що касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає, а судові рішення щодо ОСОБА_6 мають бути залишені без зміни.
 
Мотиви Суду
 
Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При цьому відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Висновків судових інстанцій щодо винуватості ОСОБА_6 у заволодінні грошима ОСОБА_8 шляхом обману, а також кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 190 КК за змістом касаційної скарги захисник не оспорює.
Водночас, не погоджуючись із судовими рішеннями та вважаючи, що ОСОБА_6 необґрунтовано засуджено в незаконному заволодінні транспортним засобом, у касаційній скарзі захисник, зокрема, посилається на неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.  
У зв`язку з цим колегія суддів наголошує на тому, що відповідно до 
ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Таким чином, неповнота та однобічність судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження з огляду на наведені вимоги закону не можуть бути предметом перегляду суду касаційної інстанції. 
Отже, переглядаючи судові рішення, касаційний суд виходить із установлених судовими інстанціями фактичних обставин справи.
Перевіряючи правильність судових рішень, постановлених щодо
ОСОБА_6 , з огляду на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність і дотримання вимог кримінального процесуального закону, Суд вважає, що суд першої інстанції (з яким обґрунтовано погодився і апеляційний суд) відповідно до вимог ст. 370 КПК обґрунтував обвинувальний вирок належними, допустимими та достовірними доказами, які було розглянуто в судовому засіданні й оцінено в їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку згідно з вимогами ст. 94 КПК.
Доводи захисника в касаційній скарзі щодо недостовірності доказів, на яких побудовано обвинувальний вирок (зокрема, показань свідка 
ОСОБА_14 ) та версію сторони захисту про те, що ОСОБА_6 не мав наміру заволодіти мопедом потерпілого, а лише залишив його для ремонту в смт Борівське у знайомих у зв`язку з несправністю, були предметом ретельної перевірки як суду першої, так і апеляційної інстанцій і як такі, що не знайшли свого підтвердження, обґрунтовано визнані безпідставними.
Ці доводи спростовуються дослідженими в судовому засіданні, зокрема, показаннями свідка ОСОБА_10 щодо обставин їхньої поїздки за пропозицією ОСОБА_6 у смт Борівське, де останній висадив її на зупинці, а сам поїхав у невідомому напрямку; потерпілого ОСОБА_9 , який, виявивши в гаражі пропажу мопеда, від ОСОБА_10 дізнався, що вона та ОСОБА_6 їздили на ньому в смт Борівське, останній висадив її з мопеда, і вона більше його не бачила; свідка ОСОБА_14 про те, що саме 
ОСОБА_6 звернувся до неї з пропозицією придбати мопед, який вона у нього і придбала, а також свідка ОСОБА_15 про те, що він дав дружині гроші і вона купила мопед; даними протоколу огляду місця події, з яких видно, що за місцем проживання ОСОБА_13 було вилучено належний потерпілому ОСОБА_9 транспортний засіб; іншими доказами, яким суд дав належну оцінку.
При цьому судовими інстанціями не було встановлено будь-яких підстав, на яких зазначені свідки Ворошилови могли обмовити ОСОБА_6 , їх показання обґрунтовано покладені в основу обвинувального вироку, оскільки вони послідовні, узгоджуються між собою та іншими наявними у справі доказами, а тому сумніву в їх достовірності не викликають.
Таким чином, колегія суддів погоджується з  висновками судових інстанцій щодо незаконного заволодіння ОСОБА_6 транспортним засобом потерпілого ОСОБА_9 , який засуджений продав 
ОСОБА_14 , а викладені в касаційній скарзі доводи сторони захисту з цього приводу зазначених висновків не спростовують.
 З урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 289 КК, а також і за ч. 2 ст. 190 КК кваліфіковані правильно, а покарання йому призначено відповідно до вимог ст. 65 КК з урахуванням ступеня тяжкості вчинених злочинів, особи винного та всіх обставин справи.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу за апеляційними скаргами засудженого та його захисника із дотриманням вимог статей 404, 405 КПК у межах апеляційних скарг. 
Як убачається з ухвали від 21 листопада 2019 року, апеляційний суд, перевіривши правильність установлення місцевим судом фактичних обставин справи, надав вичерпні відповіді на всі доводи, наведені в апеляційних скаргах сторони захисту, та обґрунтовано залишив їх без задоволення, належним чином мотивувавши свій висновок із цього приводу. Вважати рішення суду апеляційної інстанції таким, що не відповідає вимогам ст. 419 КПК, немає підстав.
Відповідно до ст. 412 КПК істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Таких порушень у кримінальній справі щодо ОСОБА_6 . Суд не встановив.
Вирок та ухвала апеляційного суду відповідають вимогам ст. 370 КПК щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості судового рішення. 
Ураховуючи наведене, касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
 
ухвалив:
 
Вирок Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 22 травня 2019 року та ухвалу Луганського апеляційного суду від 21 листопада 2019 року щодо  ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника засудженого – адвоката ОСОБА_7 – без задоволення.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                                   ОСОБА_3