П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

14 грудня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/6763/20	
Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.
          
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого  судді - Вербицької Н.В.,
                      суддів – Джабурії О.В.,
                                  - Кравченка К.В.,
при секретарі судового засідання – Болтушенка А.О.,
за участю представника апелянта - Гогомана О.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дії щодо виплати не в повному розмірі індексації грошового забезпечення та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

23 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , в якій просив:
визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо виплати не в повному розмірі індексації грошового забезпечення позивачу за період з 05.01.2016 по 21.09.2019 включно;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 05.01.2016 по 21.09.2019 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін  для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 05.01.2016 по 28.02.2018 – січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 по 21.09.2019 – березень 2018 року з урахуванням абз. 4 п. 5 постанови Кабміну України від 17.07.2003 №1078.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що йому в період з 05.01.2016 по 21.09.2019 виплачувалася не в повному обсязі індексація грошового забезпечення, яка є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивачу є січень 2008 року та березень 2018 року, оскільки саме тобі відбулося підвищення його посадового окладу. При цьому, факт того, що січень 2008 року є базовим підтверджується листом Мінсоцполітики від 29.12.2017 року №122/0/66-17. 
Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що нарахування індексації грошового забезпечення є дискреційними повноваженнями ВЧ НОМЕР_1 . Із здійсненого фінансово-економічною службою розрахунку сум індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 05.01.2016 по 21.09.2019 сума індексації становить 5812,47 грн, з яких йому виплачено 1309,26 грн, що свідчить про недоплату в 4503,21 грн. В період січня 2016 – лютого 2018 року у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексацію грошового забезпечення військовослужбовцям у Міноборони України не було. Відповідно до роз`яснень Мінсоцполітики механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди немає. Враховуючи вищевикладене відповідач по відношенню до ОСОБА_1 діяв виключно в правовому полі з дотриманням вимог законодавства, а тому в задоволені позову слід відмовити.
Позивач надав відповідь на відзив, в якій зазначав, що за посадами, які займав позивач в період з 01.01.2008 по 28.02.2018 оклади за рішенням уряду не підвищувалися. У справі, що розглядається конкретними фактичними обставинами є підвищення посадових окладів військовослужбовців в січні 2008 року та березні 2018 року відповідно до рішення Уряду.
Відповідач надав до суду заперечення щодо відповіді на відзив, в яких спростовує доводи позивача.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо виплати не в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 05.01.2016 по 21.09.2019 включно. Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 05.01.2016 року по 21.09.2019 року включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 05.01.2016 по 28.02.2018 - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 по 21.09.2019 року - березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5  постанови Кабміну України від 17.07.2003 року № 1078.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення та прийняти постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі. Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції помилково не взято до уваги подані відповідачем докази щодо розрахунку та часткової виплати позивачу індексації грошового забезпечення за оскаржуваний період. В іншому посилається на доводи, що містилися у відзиві по позовну заяву.
Також апелянтом 11.11.2020 подано до суду клопотання щодо скасування рішення суду першої інстанції та залишення позовної заяви без розгляду, оскільки представник позивача Дяченко О.В. в силу положень ч.1 ст. 26 Закону України «Про запобігання корупції» не мав право представляти інтереси ОСОБА_1 , так як був звільнений з військової служби тільки 27.02.2020.
Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення  в зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга військової частини НОМЕР_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.
ОСОБА_1 з 05.01.2016 по 21.09.2019 проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 , що підтверджується відомостями його військового квитка серія НОМЕР_2 (а.с. 22).
Відповідно з витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.09.2019 року, сержанта ОСОБА_1 , звільненого наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по особовому складу) від 27.08.2019 №27-РС з військової служби у запас, з 21.09.2019 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. Направлено для зарахування на військовий облік до Малиновського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки м. Одеси (а.с. 23).
Матеріали справи містять заяву позивача від 29.04.2020, в якій ОСОБА_1 просив, зокрема, нарахувати та виплатити йому індексацію грошового забезпечення за період з 05.01.2016 по 28.02.2018, з 01.03.2018 по 21.09.2019 (а.с. 12).
Відповідно до наданого ВЧ НОМЕР_1 розрахунку сум індексації грошового забезпечення колишнього військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 05.01.2016 його зараховано до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 на посаду старшого стрільця (посадовий оклад 605,00 грн). Попереднє місце служби -  ВЧ НОМЕР_3 де посадовий оклад становив 565,00 грн. 
З урахуванням зазначеного базовий місяць для обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації – січень 2016 року для періоду з січня 2016 по лютий 2018 року. Для періоду з березня 2018 по вересень 2019  базовим місяцем є березень 2018 року.
Даний розрахунок також свідчить, що розмір індексації за період з січня 2016 по вересень 2019 становив 5812,47 грн, з яких виплачено 1309,26 грн, що свідчить про залишок до виплати в розмірі 4503,21 грн (а.с. 51).
Не погоджуючись з діями відповідача, оскільки суму індексації грошового забезпечення позивачу нараховано не в повному розмірі, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Відповідно до вимог законодавства проведення індексації у зв`язку з зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Підставою для встановлення «базового» місяця індексації є підвищення посадових окладів особи, а тому вірними є доводи позивача щодо встановлення базовими місяцями січня 2008 року та березня 2018 року для оскаржуваного періоду. 
Судова колегія частково погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Перш ніж надати оцінку спірним правовідносинам по суті судова колегія вважає за необхідне розглянути клопотання апелянта від 11.11.2020 щодо залишення позову без розгляду.
Відповідно до п.п г) п.1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» від 14.10.2014 № 1700-VII суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону, є, зокрема, військові посадові особи Збройних Сил України.
Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 26 Закону України № 1700-VII особам, уповноваженим на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зазначеним у  пункті 1  частини першої статті 3 цього Закону, які звільнилися або іншим чином припинили діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, забороняється протягом року з дня припинення відповідної діяльності представляти інтереси будь-якої особи у справах (у тому числі в тих, що розглядаються в судах), в яких іншою стороною є орган, підприємство, установа, організація, в якому (яких) вони працювали на момент припинення зазначеної діяльності.
Матеріали справи підтверджують, що представник позивача ОСОБА_2 проходив військову службу в ЗСУ, зокрема, за останнім місцем роботи у період з 12.01.2018 по 27.02.2020 на посаді помічника командира з фінансово-економічної роботи - начальника фінансово економічної служби, ВОС-3101013, військова частина НОМЕР_4 .
З урахуванням вимог п.3 ч. 1 ст. 26 Закону України № 1700-VII ОСОБА_2 не має право протягом року з дня припинення відповідної діяльності представляти інтереси будь-якої особи у справах (у тому числі в тих, що розглядаються в судах), в яких іншою стороною є саме військова частина НОМЕР_4 .
Відповідач по даній справі ВЧ НОМЕР_1 не є органом, в якому ОСОБА_2 працював на момент звільнення 27.02.2020, а також не є правонаступником ВЧ НОМЕР_4 , а тому немає підстав для залишення позову без розгляду.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог, судова колегія погоджується з висновками стосовно законодавчого визначення поняття індексації грошового забезпечення.
Так, згідно  ст.9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991  № 2011-XII  держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до Закону України № 2011-XII  грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Відповідно до  ст. 1 Закону України “Про індексацію грошових доходів населення” від 03 липня 1991 року № 1282-XII    (далі - Закон України № 1282-XII) визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до  ст.2 Закону України № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі оплата праці (грошове забезпечення).
Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Статтею 4 Закону України № 1282-XII  передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього  Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений  постановою Кабміну України від 17.07.2003 №1078       (далі - Порядок № 1078).
Відповідно до п.2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Згідно з п.6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, зокрема, підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Судова колегія звертає увагу, що нормами  Закону України №1282-XII  та п.11 Порядку №1078 визначено, що додаткові витрати, пов`язані з індексацією грошових доходів громадян, відображаються у складі витрат, до яких відносяться виплати, що індексуються.
Отже, в кошторисі доходів і видатків бюджетної установи, організації індексація заробітної плати відображається не як самостійна витрата, а в складі витрат на виплату заробітної плати.
Тобто, сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до  Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті, про що вірно зазначив суд першої інстанції.
Індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.
Судова колегія зазначає, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення.
Відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого фінансується ВЧ НОМЕР_1 , відсутні кошти на індексацію грошового забезпечення.
Крім того, безпідставними є посилання відповідача на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України, відповідно до яких механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди немає.
Як вже зазначалось, обов`язок здійснення індексації грошових коштів (грошового забезпечення) населення визначений  Законом України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”  та  Законом України “Про індексацію грошових доходів населення”. В свою чергу, роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України мають лише рекомендаційний характер, а тому не можуть бути підставою для не нарахування та не виплати позивачу індексації.
Судова колегія звертає увагу, що виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення. 
Відповідно до п. 5 Порядку № 1078 (зі змінами згідно постанови Кабміну України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09.12.2015 року №1013) у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. 
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
Підсумовуючи вищевикладене судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.
При цьому слід зазначити, що базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру.
Тобто зміна розміру доплат, надбавок та премій не випливає на встановлення базового місяця індексації для початку обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації.
Судова колегія звертає увагу, що на момент виникнення оскаржуваних правовідносин визначення розміру посадових окладів військовослужбовців здійснювалося відповідно до постанови Кабміну України “Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 07.11.2007 року №1294, якою затверджено нові схеми посадових окладів військовослужбовців.
Відповідно до п. 13 постанови №1294 вона набрала чинності з 01 січня 2008 року, тобто датою, з якою позивач пов`язує прийняття індексу споживчих цін за 1 або 100 для обчислення індексації за період з 05.01. 2016 по 28.02.2018.
Вищевказана постанова діяла до дати набрання чинності постанови Кабміну України “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб” від 30.08.2017 р. № 704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме 01 березня 2018 року.
Таким чином, на думку позивача: для оскаржуваного періоду з 05.01.2016 по 28.02.2018 індекс споживчих цін за 1 або 100 слід прийняти в січні 2008 року; для оскаржуваного періоду з 01.03.2018 до 21.09.2019 включно індекс споживчих цін за 1 або 100 слід прийняти в березні 2018 року.
Проаналізувавши постанову Кабміну України №1294 в період її дії з 01.01.2008 року по 01.03.2018 року, тобто періоду який охоплює період оскаржуваних правовідносин, судова колегія вбачає незмінність розмірів посадових окладів військовослужбовців.
Разом з тим, наявні в матеріалах справи докази, а саме поданий з відзивом на позовну заяву розрахунок сум індексації грошового забезпечення колишнього військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_1 свідчить, що при зарахуванні його 05.01.2016 до списків особового складу ВЧ НОМЕР_1 йому збільшено посадовий оклад з 565,00 грн до 605,00 грн, а тому січень 2016 є місяцем прийняттям індексу споживчих цін за 1 або 100 для обчислення індексації грошового забезпечення позивача в період з 05.01.2016 до 28.02.2018.
Судова колегія погоджується із доводами апелянта, що базовим місяцем для обчислення індексації слід прийняти січень 2016 року, оскільки в цьому місяці вбачається підвищення складової грошового забезпечення позивача, який не має разового характеру.
Крім того, судова колегія враховує, що на військовій службі ОСОБА_1 знаходиться лише з серпня 2015 року та у 2008 році не міг перебувати на військовій службі в силу віку, що унеможливлює застосування січня 2008 року, як базового місяця для розрахунку індексації (а.с.22).
Наданий відповідачем розрахунок також свідчить про те, що в період з 01.03.2018 до 21.09.2019 індексацію позивачу, з прийняттям індексу споживчих цін за 1 або 100 для обчислення індексації грошового забезпечення в березні 2018 року, нараховано та виплачено в розмірі 1309,26 грн.
Судова колегія звертає увагу, що виплата суми індексації 1309,26 грн також підтверджується позивачем (а.с. 19).
Розрахунок даної суми відповідає положенням Закону України № 1282-XII та Порядку   № 1078, що свідчить про відповідність дій відповідача чинним нормам законодавства України під час нарахування індексації грошового забезпечення позивачу в період з 01.03.2018 по 21.09.2019.
Вірними є доводи апелянта, що наданому ВЧ НОМЕР_1 розрахунку суд першої інстанції не надав жодної оцінки, що призвело до неповного встановлення обставин справи.
Судова колегія враховує, що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексації грошового забезпечення.
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 15.10.2020 по справі 240/11882/19.
Разом з тим, наявний в матеріалах справи розрахунок свідчить про реалізацією ВЧ НОМЕР_1 своєї компетенції щодо визначення суми недоплати індексації позивачу за період з 05.01.2016 по 28.02.2018 в розмірі 4503,21 грн.
При цьому, розрахунок даної суми також відповідає положенням Закону України № 1282-XII та Порядку   № 1078, що дає можливість суду захистити порушене право ОСОБА_1 шляхом зобов`язання ВЧ НОМЕР_1 виплатити йому вищевказану суму.
При цьому, задоволення позовних вимог в такому вигляді не порушує дискреційні повноваження відповідача.
Згідно з ч.2  ст.9 КАС України  суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Отже, враховуючи що внаслідок протиправної бездіяльності відповідача щодо невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 06 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року порушено права останнього, то для їх належного відновлення суду слід вийти за межі позовних вимог та частково задовольнити позовні вимоги позивача шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з 06 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року та його зобов`язання виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 06 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року в розмірі 4503,21 грн.
На думку судової колегії, зобов`язання військової частини вчинити дані дії є найбільш ефективним способом відновлення порушеного права позивача, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин даної справи.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, в зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку про можливість задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
З урахуванням зазначеного рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Судова колегія зазначає, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 15 квітня 2020 року. Тому постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст.ст. 308,  310, 315, 317,  321, 322, 325,  328, 329 КАС України, судова колегія,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2020 року скасувати з ухваленням постанови про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 05 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 05 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року в розмірі 4503,21 грн.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.
Повний текст постанови виготовлений та підписаний колегією суддів 14.12.2020.

Головуючий:                                                                                 Н.В.Вербицька

Суддя:                                                                                 О.В.Джабурія

          Суддя:                                                                                          К.В. Кравченко