ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
іменем України

01 грудня 2020 року
м. Харків

справа № 635/46/19 
провадження № 22ц/818/4641/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого – Котелевець А.В.,
суддів - Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.,

імена (найменування) сторін:
позивач – Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни – представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Харківського районного суду Харківської області від 06 липня 2020 року в складі судді Назаренка О.В., 

у с т а н о в и в:

В січні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») в особі свого представника Савіхіної Анастасії Миколаївни звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 22 травня 2011 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір кредиту б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 300,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява-анкета разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

У порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, чим порушив умови кредитного договору. Станом на 09 грудня 2018 року утворилась заборгованість, яка з урахуванням процентів за користування кредитом, пені та штрафів, становить 57 185,79 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Харківського районого суду Харківської області від 06 липня 2020 року позов АТ «КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з на ОСОБА_1 користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 22 травня 2011 року б/н в розмірі 24 489,24 грн та 754,00 грн судового збору. У задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Задовольняючи частково позов та стягуючи з відповідачки на користь позивача заборгованість за тілом кредиту, суд першої інстанції послався на правову позицію, що міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, відповідно до якої Тарифи банку, Умови та правила надання банківських послуг, які не підписувались при заповненні заяви-анкети позичальником, не можуть вважатись складовою частиною кредитного договору, а встановлені цими документами відсоткова ставка, пеня та штрафи не можуть бути застосовані при визначенні кредитної заборгованості. 

12 серпня 2020 року Крилова Олена Леонідівна – представник АТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові про стягнення процентів за користування кредитом та неустойки та ухвалити в цій частині нову постанову про задоволення позову в повному обсязі. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що позичальник отримав кредитний ліміт на кредитну картку та користувався кредитними коштами, однак зобов`язання щодо повернення кредитних коштів не виконав. При цьому сторони узгодили розмір щомісячних процентів, про що свідчить відповідна довідка, власноручно підписана відповідачем. Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а останній його не повернув, суд першої інстанції не мав правових підстав для відмови в позові про стягнення процентів за користування кредитним коштами та неустойки.

ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції не оскаржив, правом а подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України – в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Рішення в частині вирішення позову про стягнення тіла кредиту не оскаржено, тому в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону заочне рішення суду першої інстанції в частині вирішення позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом та неустойки не відповідає.

Матеріали справи свідчать, що 22 травня 2011 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір кредиту б/н, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 300,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява-анкета разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

У порушення умов кредитного договору, а також статей 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, чим порушив умови кредитного договору. Станом на 09 грудня 2018 року утворилась заборгованість, яка з урахуванням процентів за користування кредитом, пені та штрафів, становить 57 185,79 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Позивач, обгрунтовуючи право вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 22 травня 2011 року б/н, посилався на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду, яка була підписана відповідачем.

Указаною довідкою, з умовами якої погодився відповідач, передбачена базова процентна ставка в місяць – 2,5% на місяць. Тобто сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами (а. с. 10). 

Термін дії картки № НОМЕР_1 – листопад 2014 року.

Картка сім разів перевипускалася.

Термін дії останньої картки № НОМЕР_2 – грудень 2021 року.

З указаним позовом банк звернувся в січні 2019 року.

ОСОБА_1 користується карткою, про що свідчить виписка банку за договором від 22 травня 2011 року б/н.

Кредитний ліміт змінювався. Остання зміна – зменшення кредиту – відбулася 18 липня 2018 року, про що свідчить довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я ОСОБА_1 .

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. 

Із письмових пояснень Кураксіної Ольги Ігорівни – представника АТ КБ «ПриватБанк», наданих суду апеляційної інстанції, вбачається, що прострочка заборгованості за відсотками у відповідача виникла 01 квітня 2018 року. За період з 01 квітня 2018 року по 09 грудня 2018 року проценти складають суму в розмірі 5 142,50 грн із розрахунку: 24 489,24 грн (заборгованість за тілом кредиту) х 0,083% (відсоткова ставка в день) / 100 х 253 дні.

Таким чином розмір заборгованості за процентами станом на 09 грудня 2018 року складає 5 142,50 грн, який відповідачем не спростовано.

З огляду на викладене, правових підстав для відмови в задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за процентами за користування кредитом за договором від 22 травня 2011 року б/н в розмірі 5 142,50 грн у суду першої інстанції не було.

Цивільно-правова відповідальність – це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина 2 статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Указаною довідкою, з умовами якої погодився відповідач, також передбачено: 

- пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, а саме: пеня (1) – базова процентна ставка за договором)/30 – нараховується за кожний день прострочки кредиту) + пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30,00 грн в місяць, нараховується один раз в місяць, за наявності прострочки за кредитом або процентами п`ять та більше днів при виникненні прострочки на суму від 50,00 грн і більше; 

- штраф при порушенні строків платежів за будь-яким з грошових зобовьядань, передбачених договором, більш ніж на 30 днів, а саме: 500,00 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів та комісії. 

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення – строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

З огляду на викладене, правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» пені в розмірі 17 650,89 грн відсутні.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Враховуючи викладене, позов АТ КБ «Приват Банк» в частині вирішення позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом від 22 травня 2011 року б/н в розмірі 5 142,50 грн та штрафів в загальному розмірі 3 199,32 грн (500,00 грн (фіксована частина) + 2 699,32 грн (процентна складова) підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами пунктів «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судові витрати, понесені позивачем, документально підтверджуються: за подачу позовної заяви – в розмірі 1 762,00 грн, за подачу апеляційної скарги – в розмірі 2 643,00 грн.

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір в загальному розмірі 1 129,48 грн із розрахунку: 32 696,55 грн (заявлені вимоги) : 8 341,82 грн (задоволені позовні вимоги) = 3,9; 1 762,00 грн : 3,9 = 451,79 грн; 2 643,00 грн : 3,9 = 677,69 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни – представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 06 липня 2020 року в частині вирішення позову про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом та неустойки скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом та неустойки задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 22 травня 2011 року б/н за процентами за користування кредитом в розмірі 5 142,50 грн (п`ять тисяч сто сорок дві грн 50 коп.) та штраф в загальному розмірі 3 199,32 грн (три тисячі сто дев`яносто дев`ять грн. 32 коп.). 

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 1 129,48 грн (одна тисяча сто двадцять дев`ять грн 48 коп.) судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 

Повне судове рішення складено 01 грудня 2020 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді О.Ю.Тичкова

В.Б.Яцина