12.11.20
22-ц/812/1903/20
Справа № 487/5950/19                                Головуючий у 1-й інстанції Сухаревич З. М.
Провадження № 22ц/812/1903/20                  Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О. О.

П О С Т А Н О В А
 
Іменем України
12 листопада 2020 року                                                м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого: Ямкової О. О.,
суддів: Колосовського С. Ю., Локтіонової О. В.,  
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу
за апеляційною скаргою 
Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»
(надалі - АТ КБ «ПриватБанк»)
на заочне рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 4 червня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Сухаревич З. М. в місті Миколаєві зі складанням його повного тексту, по справі
за позовом 
АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И Л А: 
У серпні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся  до  суду з позовом до   ОСОБА_1  про стягнення 21 180 грн 28 коп. заборгованості за кредитним договором.
Позивач зазначав, що позичальниця  ОСОБА_1  18 вересня 2014 року з метою отримання банківських послуг та оформлення картки підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. 
Однак, в порушення умов договору кредитування з використанням кредитної картки з лімітом в 5 000 грн, у визначені строки не погашала суму основного кредиту та проценти за користування кредитом, а тому банк має право вимагати повернення заборгованості за тілом кредиту та простроченого тіла кредиту, а також пені за прострочене зобов`язання та за несвоєчасність  сплати  боргу  на  суму  від  100  грн, та  штрафів, що  в  цілому  складає  21 180 грн 28 коп.
Відзиву на позовну заяву відповідачем не подано.
Заочним рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 4 червня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів укладення договору кредитування за визначених банком умов, видачі банківської карти та відкриття рахунку на ім`я відповідачки, а також рух коштів за цим рахунком. За такого вважав, що позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо виду укладеного договору, а також щодо його інших умов.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення вимог банку у повному обсязі. 
Вважав висновок суду про те, що банком не надано доказів на підтвердження укладення з відповідачкою кредитного договору із узгодженням його умов такими, що не відповідають наявній в матеріалах справи анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в якій позичальниця висловила згоду з тарифами банку та Умовами та правилами надання банківських послуг, а також з тим, що вказана анкета- заява разом з пам`яткою та цими умовами складають договір про надання банківських послуг та зобов`язалась знайомитися з ними на сайті банку. 
Зазначав, що підписана відповідачкою анкета-заява є згодою з Тарифами банку, а також з Умовами та правилами надання банківських послуг. За такого вважав, що між ним та відповідачкою належним чином погоджено основні умови кредитного договору, який не є оспореним.
Вказував, що додані до апеляційної скарги довідка про видані платіжні картки та виписка руху коштів на рахунку, яка є первісним документом, є належними доказами користування кредитними коштами. 
Посилався на відповідну судову практику та до апеляційної скарги надав письмові докази, що не були надані суду першої інстанції. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка вважала апеляційну скаргу не обґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з того, що окрім заяви про надання кредиту не підписувала жодного документу та виходячи з цього не була повідомлена про інші умови кредитування.
Крім того, зазначала, що отримала одну платіжну карту строком дії на один рік, та вважала безпідставним нарахування банком відсотків, після закінчення строку її дії. Посилалася на пропуск позивачем  позовної давності на звернення до суду з цим позовом. 
Ухвалою колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 30 жовтня 2020 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення із наступних підстав. 
Як  вбачається  з  матеріалів  справи,  18  вересня  2014  року  відповідачкою  ОСОБА_1  підписана анкета-заява про приєднання до надання ПАТ «ПриватБанк» банківських послуг без зазначення виду кредитної картки, та розміру кредитного ліміту (а.с.11).
Разом з тим, за довідкою банку, що надана до апеляційної скарги (а.с.118), банком  22 жовтня 2015 року відповідачки встановлено кредитний ліміт в розмірі 500 грн, який 20 січня 2016 року ним збільшений до 5 000 грн,  та зведений до 0,00 грн 26 липня 2018 року. За цими ж довідками, що надані до скарги, відповідачці надано п’ять платіжних карток (а.с.83), із зазначенням кінцевого терміну дії останньої – грудень 2022 року, що відповідає кінцевому терміну повернення коштів, які надані відповідачки банком. 
Відтак, договір, укладений між сторонами, повинен складатися із анкети-заяви позичальника щодо приєднання, тарифів надання кредиту, умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою.
Однак, за матеріалами справи, позичальницею ОСОБА_1 підписана тільки анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, та не узгоджено з банком інші складові договору про надання банківських послуг, а саме розмір відсотків, неустойки та штрафу, так як «Умови та Правила надання банківських послуг» та «Тарифи Банку» ним не підписані (а.с.12-27).
Відповідачкою лише надана згода на те, що вона зобов`язується знайомитися з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті (а.с.11).
Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозуміли усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші. 
Відтак, положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений. 
Тому банком до матеріалів справи наданий витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с.13-27), де у пунктах 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 передбачено, що клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.
Крім того, зазначена редакція Умов та Правил надання банківських послуг передбачає, зокрема: нарахування банком за користування кредитом та овердрафтом відсотків в розмірі, встановленому тарифами банку, із розрахунку 360 календарних днів на рік - п. 2.1.1.12.6.
За наданим витягом із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.12) слідує, що з 1 січня 2013 року всі карти «Універсальна 30 днів пільгового періоду» переведені на тарифний план «Універсальна 55 днів пільгового періоду», та за користування кредитним лімітом за цією карткою встановлені проценти у розмірі 36% річних (3% в місяць).
Усі надані банком документи, які повинні бути невід`ємною складовою договору приєднання, позичальницею не підписані та відсутні дані про її ознайомлення з їх змістом на час складання анкети-заяви. 
Незважаючи на такі обставини, банком станом на 17 червня 2019 року розрахована заборгованість відповідачки на загальну суму 21 180 грн 28 коп., з яких: 7 579 грн 38 коп. – заборгованість за тілом кредиту, 4 591 грн 80 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 7 124 грн 32 коп. нарахована пеня за прострочене зобов`язання,  та 400 грн нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, 500 грн фіксована частина штрафу та 984  грн 78 коп. процентна складова штрафу (а.с.4-10). 
З розрахунку (а.с.10) вбачається, що у заборгованість за простроченим тілом кредиту банком включені: нарахування за процентами за користування кредитом та простроченим кредитом у щомісячному розмірі 3,6 та 3,5 %, які безпідставно погашені за рахунок кредиту в сумі 8 053 грн 24 коп.; проценти, що нараховані у відповідності до статті 625 ЦК України; а також два види пені за двома різними коефіцієнтами. Тобто в розрахунок заборгованості за тілом кредиту банком безпідставно включені інші види платежів, які ним з позичальницею не узгоджені, в тому числі розмір процентної ставки, проценти, у зв’язку з порушенням зобов’язання, пеня, комісія та штрафи, у зв’язку з відсутністю вказівки на ці суттєві умови договору в заяві-анкеті від 18 вересня 2014 року (а.с.11).
Відповідно до вимог статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За частиною 2 статті 612 ЦК України боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
В той же час з розрахунку кредитної заборгованості доданої до позовної заяви та виписки з карткового рахунку, вбачається, що заборгованість позичальника перед банком штучно розрахована через її збільшення за рахунок погашення за рахунок тіла кредиту процентів на суму 8 053 грн 24 коп., а також нарахування комісії, членських внесків та включення інших нарахувань (а.с.4-10, 84-96).
За такого та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені, штрафів та комісії, яку позивач хоча і не розраховує в розрахунку, але відраховує згідно виписки з карткового рахунку та відображає в розрахунку як витрати клієнта, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки вони достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Така позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року при розгляді справи №342/180/17 та є підставою для застосування до правовідносин, що виникли між учасниками даної цивільної справи.
Тому, з урахуванням вищенаведеної правової позиції ВП ВС судом першої інстанції зроблено вірний висновок про відсутність підстав для розрахунку та стягнення таких складових як двох видів пені та штрафу, а також вірно оцінені ті обставини, що позичальник під час підписання анкети, у якій відсутні усі складові кредитного договору, не ознайомлений з Тарифами банку. 
За такого суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для застосування процентної ставки, стягнення пені та штрафних санкцій, які суттєво вплинули на розрахунок заборгованості за тілом кредиту внаслідок чого було вирахувано прострочене тіло кредиту.
За такого, дійшовши до вірного висновку щодо відсутності підстав щодо стягнення штрафу, пені та простроченої заборгованості за тілом кредиту у вигляді процентів, комісії та іншого, суд правильно відмовив у стягненні заборгованості.
Додана позивачем до апеляційної скарги виписка з карткового рахунку відповідачки та довідка про видані платіжні картки не спростовують висновків суду першої інстанції, так як підтверджують факт нарахування комісії та процентів за користування кредитом, та їх списання, хоча такі платежі не узгоджені в анкеті – заяві.
Отже, колегія суддів доходить висновку, що правові підстави для стягнення з відповідачки на користь АТ КБ «ПриватБанк» простроченої заборгованості – відсутні, у зв`язку з відсутністю обґрунтованих підтверджень прийняття позичальником цих умов, а тому є неприпустимим прийняттям у якості належних доказів витягу з Умов та витягу з Тарифів як складової частини кредитного договору приєднання.
Як вбачається з наданої банком виписки з карткового рахунку ОСОБА_1 нею фактично отримано в користування 171 554 грн коштів банку, та внесено на їх погашення 176 712 грн 50 коп. 
Тому, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти, які повернуті АТ КБ «ПриватБанк» в добровільному порядку, підстав для їх додаткового стягнення з відповідачки на користь банка, в якості заборгованості за поточним тілом кредиту, немає.
Таким чином, надані банком письмові докази до суду апеляційної інстанції, не спростовують обґрунтовані доводи суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості з відповідачки на користь банка.
Доводи банку щодо неоспорення самого факту укладення договору відповідачкою та погодження нею його умов, через активацію кредитної картки, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, як такі, що ґрунтуються на помилковому тлумаченні як норм ЦПК України, так і відповідних норм ЦК України, що наведені вище.
Отже, рішення суду першої інстанції ухвалено у відповідності до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає. 
Усі інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та обставин справи, які належним чином встановлені та досліджені судом першої інстанції, а тому не впливають на обґрунтованість його висновків.
На підставі викладеного та у відповідності до положень, передбачених статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, оскільки оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстав для перерозподілу судових витрат у відповідності до статті 141 ЦПК України немає.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів 
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 4 червня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України. 

Головуюча                                          О. О. Ямкова
Судді                                                 С. Ю. Колосовський
                                                       О. В. Локтіонова