УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/1323/20 Головуючий у 1-й інст. Михайловська А. В. 
Категорія 31 Доповідач Коломієць О. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Коломієць О.С.
суддів Шевчук А.М., Талько О.Б. 
з участю секретаря
судового засідання         Драч Т.А. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №285/1323/20 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третіх осіб – приватного нотаріуса Новоград-Волинського міського нотаріального округу Плюйко Володимира Павловича, приватного нотаріуса Новоград-Волинського міського нотаріального округу Лінкевича Броніслава Адамовича про визнання недійсним договору довічного утримання та договору купівлі-продажу
за апеляційною скаргою  ОСОБА_3   
на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05 серпня 2020 року, яка постановлена суддею Михайловською А.В. в м. Новоград-Волинський
встановив:
У квітні 2020 року позивач звернулася до суду із позовом, у якому просить визнати недійсними договір довічного утримання, укладений 17.10.2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , який посвідчений приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу Плюйко В.П., а також договір купівлі-продажу 1/2 ідеальної частини житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 , укладений 22.05.2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та посвідчений приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу Лінкевич Б.А.
4 квітня 2020 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить заборонити ОСОБА_3 проводити будівельні роботи по забудові будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05 серпня 2020 рокузаяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Заборонено відповідачу ОСОБА_3 проводити будівельні роботи по забудові будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції про заборону проводити будівельні роботи по забудові будинку. При цьому суд не оцінив обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не з`ясував співмірності виду забезпечення позову, який просила застосувати позивач, позовним вимогам, не оцінив рівноцінності заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, не обґрунтував необхідності вжиття таких заходів, пославшись на загальні норми процесуального права та доводи заявника. Також суд не врахував, що позивач вже тричі зверталася з аналогічними позовами до суду, які були залишені без розгляду у зв`язку із повторною неявкою позивача. Крім того, забезпечення позову у такий спосіб може завдати істотної шкоди відповідачу, який на законних підставах отримав дозвіл на капітальний ремонт та перепланування (реконструкцію) Ѕ частини спірного будинку та розпочав відповідні роботи, придбавши та завізши будівельні матеріали до будинку.
Правом подати відзив на апеляційну скаргу позивач не скористалась. 
В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити. 
Позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , треті особи - приватні нотаріуси Плюйко В.П. та ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, про дату час та місце розгляду справи були повідомлені. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, враховуючи, що в матеріалах справи зібрано достатньо доказів для розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання. 
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.
Забезпечуючи позов,  суд першої  інстанції виходив з того, що для вжиття заходів забезпечення позову є наявність достатніх підстав, які дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього судового рішення в разі задоволення позовних вимог, а також негативно вплинути на реалізацію оспорених прав та інтересів позивача, за захистом яких вона звернулася до суду. 
Такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1, ч. 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має право звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення про те, що невжиття певних заходів, передбачених ч.1 ст.150 ЦПК України, може істотно утруднити чи унеможливить виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушення чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності має здійснюватись судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, щодо якого вимагається вирішення питання про забезпечення позову.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.
Так задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції не звернув увагу те, що у червні 2013 року ОСОБА_1 вперше звернулася до суду із позовом про визнання недійсним договору довічного утримання, який був укладений 17.10.2012 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , який ухвалою суду від 21.11.2013 року у справі № 285/2978/13-ц був залишений без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача.
Вдруге ОСОБА_1 звернулася до суду в липні 2014 року вже з позовом про розірвання вказаного договору довічного утримання, який також ухвалою суду від 18.11.2014 року у справі № 285/1422/14-ц був залишений без розгляду у зв`язку з повторною неявкою ОСОБА_1 . 
У липні 2019 року позивач втретє звернулася до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області із позовом про визнання недійсним договору довічного утримання, а також нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу Ѕ ідеальної частини житлового будинку, що знаходиться по АДРЕСА_1 , укладеного 22.05.2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 разом з тим, даний позов у справі № 285/2402/19 ухвалою суду від 17.03.2019 року був знову залишений без розгляду через повторну неявку позивача.
Отже, з огляду на вище викладені обставини, враховуючи заперечення відповідача та надані сторонами докази, у суду існують обґрунтовані сумніви щодо реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення, наявність якого є обов`язковою умовою для забезпечення позову.
Крім того, задовольняючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції не врахував, що обраний позивачем вид забезпечення позову - «заборонити ОСОБА_3 проводити будівельні роботи по забудові будинку» не є співмірними із предметом позову – «про визнання недійсними договору довічного утримання та договору купівлі-продажу 1/2 ідеальної частини житлового будинку».
Також, як встановлено під час розгляду справи, у даній справі ухвалою суду від 13 липня 2020 року вже були вжиті заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження Ѕ частини будинку по АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_3 . 
За таких обставин ухвала про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу ОСОБА_3  проводити будівельні роботи по забудові будинку підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні вимог заяви про забезпечення позову з вищевказаних підстав.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3  задовольнити.
Ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 05 серпня 2020 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви  ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу ОСОБА_3  проводити будівельні роботи по забудові будинку за адресою:  АДРЕСА_1 .  
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 13 жовтня 2020 року.

Головуючий: Судді: