Головуючий у І інстанції  Васильченко О.В.	
Провадження №  22-ц/824/13149/2020	 	 	 	                                         Доповідач у 2 інстанції  Матвієнко Ю.О.	

ПОСТАНОВА
Іменем України 
 
     19 листопада 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
Головуючого судді:          Матвієнко Ю.О.,
суддів:                               Мельника Я.С., Сліпченка О.І.,
          при секретарі:                    Ковтун М.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою   ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 08 липня 2020 року у справі за клопотанням ОСОБА_1 про визнання і надання дозволу на виконання на території України рішення іноземного суду, 
 
В С Т А Н О В И В:
 
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду м. Києва  з  клопотанням про визнання і надання дозволу на виконання на території України  заочного рішення Дорогомилівського районного суду міста Москви (Російська Федерація) від 13.07.2018 року у справі № 2-2258/18.  
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 08 липня 2020 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про визнання і надання дозволу на виконання на території України рішення іноземного суду відмовлено.
Не погоджуючись з ухвалою про відмову у задоволенні клопотання, заявникОСОБА_1 подав на неї апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу скасувати та постановити по справі нове судове рішенняпро задоволення клопотання в повному обсязі. 
В судовому засіданніпредставник заявника - адвокат Полинько О.А.апеляційну скаргу підтримав та просив про її задоволення з викладених у ній підстав.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника заявника, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарги, виходячи з наступного. 
Згідно зі ст. 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.                                      
Згідно з частиною 1 статті 462 Цивільного процесуального кодексу України рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.                  
На даний час між Україною та Російською Федерацією діє Конвенція «Про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним і кримінальним справам» від 1993 року, яка 10 листопада 1994 року ратифікована Верховною Радою України та набула чинності для України 14 квітня 1995 року.
Згідно зі ст. 51 цієї Конвенції - кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує наступні рішення, винесені на території інших Договірних Сторін:  
а) рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні   акти у відношенні грошових зобов`язань;                                          
б) рішення судів по кримінальних справах про відшкодування збитку.
Відповідно до ст. 53 Конвенції клопотання про дозвіл примусового виконання рішення подається в компетентний суд Договірної Сторони, де рішення підлягає виконанню. Воно може бути подано й у суд, що виніс рішення в справі в першій інстанції. Цей суд направляє клопотання судові, компетентному винести рішення по клопотанню.
До клопотання додаються:
а) рішення або його засвідчена копія, а також офіційний документ про те, що рішення набуло законної сили і підлягає виконанню або про те, що воно підлягає виконанню до набуття законної сили, якщо це не випливає із самого рішення;
б) документ, з якого випливає, що сторона, проти якої було винесене рішення, що не прийняла участі в процесі, була в належному порядку і вчасно викликана в суд, а у випадку її процесуальної недієздатності була належним чином представлена;
в) документ, що підтверджує часткове виконання рішення на момент його пересилання;
г) документ, що підтверджує угоду сторін, по справах договірної підсудності.
Відповідно до ч. 1 ст. 468 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.      
Якщо міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено з підстав визначених ч. 2 ст. 468 ЦПК України.
Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 , суд першої інстанції послався на неподання заявником офіційного документу про те, що рішення набуло законної сили і підлягає виконанню, враховуючи те, що зі змісту рішення не випливає те, що воно підлягає виконанню до набуття законної сили; а також неподання документа, з якого випливає, що сторона, проти якої було винесене рішення, що не прийняла участі в процесі, була в належному порядку і вчасно викликана в суд, а у випадку її процесуальної недієздатності була належним чином представлена. 
Однак вищенаведені висновки суду порушують норми процесуального права, оскільки суд при постановленні ухвали про відмову у задоволенні клопотання про визнання та надання дозволу на виконання рішення іноземного суду підставами для цього зазначив обставини, які є підставою для залишення такого клопотання без розгляду та його повернення особі, яка його подала, що випливає з сукупного аналізу положень ч.ч. 3, 4 ст. 466 ЦПК України. 
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Оскільки Подільським районним судом м. Києва при постановленні оскаржуваної ухвали неправильно сформульована процесуальна дія, яка підлягає застосуванню, що свідчить про порушення норм процесуального права, ухвала від 08 липня 2020 року підлягає скасуванню в порядку, визначеному ст.379 ЦПК України, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 382, 383  ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково. 
 
Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 08 липня 2020 року - скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
    Головуючий:    
                                         
    Судді: