15.12.20
22-ц/812/1939/20
Єдиний унікальний номер судової справи № 482/1178/20
Провадження № 22-ц/812/1939/19
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
15 грудня 2020 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого - Яворської Ж.М.,
суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу
Держави Україна в особі Державної казначейської служби України
на рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 05 жовтня 2020 року, ухвалене головуючим суддею Демінською О.І, повний текст складено того ж дня, у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної Казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Головне Управління Національної поліції України в Миколаївській області, Прокуратура Миколаївської області, про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями органів досудового слідства та прокуратури,-

В С Т А Н О В И В:
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної Казначейської служби України (далі – ДКСУ), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Головне Управління Національної поліції України в Миколаївській області (далі - ГУНП в Миколаївській області), Прокуратура Миколаївської області про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями органів досудового слідства та прокуратури.
Обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що 05 вересня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за №12017150030003502 внесені відомості про кримінальні правопорушення, передбачені ч.ч.1,3 ст. 191 КК України по 27 епізодам.
Досудове розслідування по даному кримінальному провадженню проводилося Заводським відділенням поліції м. Миколаєва ГУНП в Миколаївській області, а процесуальне керівництво та державне обвинувачення підтримував Заводський відділ Миколаївської місцевої прокуратури №1.
У ході досудового слідства були проведені слідчі дії, висунута підозра та в подальшому його притягнуто як обвинуваченого.
20 вересня 2017 року йому було повідомлено про підозру у скоєнні злочинів, передбачених ч.ч.1,3 ст.191 КК України. 
Органом досудового розслідування він звинувачувався у привласненні грошових коштів, перебуваючи на посаді касира ТОВ «Свантовіт».
29 вересня 2017 року було складено обвинувальний акт та кримінальне провадження відносно нього направлено до Заводського районного суду м. Миколаєва. 
Під час судового слідства, 06 червня 2018 року прокурором змінено обвинувачення з ч. 3 на ч. 1 ст. 191 КК України.
Вироком цього ж суду від 11 грудня 2018 року його ( ОСОБА_1 ) виправдано. Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 24 грудня 2019 року апеляцію Миколаївської місцевої прокуратури № 1 залишено без задоволення, а вирок Заводського районного суду м. Миколаєва - без змін.
Вказував, що в зв`язку з незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури йому було завдано моральну шкоду, яка виявилась в душевних та моральних стражданнях, моральних втратах тощо. Під час перебування позивача під слідством були порушені його права та свободи, були зганьблені честь і гідність, завдано непоправної шкоди престижу його репутації, також значний проміжок часу він вимушений був витрачати на захист своїх прав проти неправомірного обвинувачення. Вважає, що йому нанесено моральну шкоду, яка підтверджується висновком психолога, відповідно до якого ОСОБА_1 має значні зміни в психоемоційному та фізичному стані, які перешкоджають активному соціальному функціонуванню його як особистості і виникли внаслідок більш ніж дворічного слідства по недоведеним звинуваченням, має значні порушення свого соматичного стану, клінічні прояви тривоги і депресії, впевнений розвиток посттравматичного стресового розладу. При визначені розміру матеріальної компенсації за завдану моральну шкоду просить врахувати і приєднати суму за тривалу психотерапію та медикаментозний супровід. 
Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання зі спеціального рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового розслідування, прокуратури та суду, в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 130 000 грн. 00 коп., а також 11 500 грн.00 коп. сплачених позивачем у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги. Вирішити питання про розподіл судових витрат.
Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 05 жовтня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Держави Україна через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 128 129 грн. 96 коп., а також 11 500 грн.00 коп. сплачених позивачем у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4200 грн.
Судові витрати віднесено на рахунок держави.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції Державна казначейська служба України подала на нього апеляційну скаргу.
Мотивуючи доводи апеляційної скарги вказували, що рішенням суду першої інстанції повно встановлено всі обставини справи, але не вірно застосовані норми матеріального та процесуального права, тому просили про його скасування та ухвалення нового судового рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Так, зокрема представник апелянта вказував, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків та орган Державної казначейської служби України. 
У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді, зазвичай , орган, діями якого завдано шкоду.
Позивачем було залучено органи, дії, бездіяльність яких (на його думку) призвели до негативних наслідків, але третіми особами, а не відповідачами. Орган казначейства не є органом, що представляє державу у спірних правовідносинах.
Разом з тим, залучення або не незалучення до участі у такій категорії спорів Державної казначейської служби чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, не Державна казначейська служба чи її територіальний орган, чи Держава в особі органу Державної казначейської служби України.
Крім того, зазначав, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури та суду, відшкодовується державою лише у випадку вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України.
Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен день перебування під слідством чи судом.
В свою чергу встановлено, що п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 06 грудня 2016 року №1774-У11,який набрав чинності з 01 січня 2017 року установлено, що мінімальна заробітна на плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.
В свою чергу, судом першої інстанції зазначено про те, що відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачеві не є його посадовим окладом, заробітною платою чи іншою виплатою. А відтак підстави для застосування наведеної норми до спірних правовідносин відсутні. Разом з тим, як розрахунок моральної шкоди застосував мінімальну заробітну плату, яка складає 4723 грн.
Що ж стосується висновку суду щодо стягнення витрат сплачених адвокату за надання правової допомоги у кримінальному процесі, то такі витрати відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом, їх не можна визнавати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України та вони можуть бути стягнути за позовною заявою в іншому проваджені.
Більш того, із наданих до суду позивачем доказів не можна визначити чи дійсно відбулися судові засідання та чи був присутній адвокат позивача, у зв`язку з якими було нараховано та виплачено по 500 грн. за один судодень витрат на правову допомогу.
Правом на подачу відзиву учасники справи не скористалися.
Про дату розгляду справи сторони повідомлені належним чином.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Відповідно ч. 13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з такого.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення та ухвалити нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч.1,2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на правовідносини, які виникли між сторонами розповсюджується дія Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» і ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди у розмірі 128 129 грн.96 коп. Крім того, відшкодовуванню підлягають і витрати пов`язанні з отриманням останнім юридичної допомоги у кримінальному проваджені.
Проте з таким висновком погодитись не можна, оскільки суд дійшов його внаслідок порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 05 вересня 2017 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі ЄРДР) за №12017150030003502 внесені відомості про кримінальні правопорушення, передбачені ч.ч.1,3 ст. 191 КК України по 27 епізодам.
20 вересня 2017 року ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, який органом досудового розслідування підозрювався у привласненні грошових коштів ТОВ «Свантовіт».
29 вересня 2017 року було складено обвинувальний акт та кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 направлено до Заводського районного суду м. Миколаєва. 
Під час судового слідства, 06 червня 2018 року прокурором змінено обвинувачення з ч. 3 на ч. 1 ст. 191 КК України.
Згідно обвинувального акту, ОСОБА_1 обвинувачувався в тому, що 31 серпня 2017 року з 08.00 до 21.00 год., знаходився на своєму робочому місці, а саме за касою №5 в приміщенні супермаркету « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованому по вул.. Шосейна, 15/1. Знаходячись у вказаному місці у вказаний час у нього виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна та незаконне збагачення за рахунок грошових коштів ТОВ «Свантовіт».
Реалізуючи свій злочинний умисел з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, діючи умисно та цілеспрямовано впевнившись, що його дії залишаються поза увагою працівників супермаркету «Гіппо» та інших осіб, ОСОБА_1 у період часу приблизно з 13.30 до 20.30 год. таємно викрав грошові кошти ТОВ «Свантовіт» на загальну суму 1504,63 грн., розпорядившись викраденими грошовими коштами на власний розсуд, тим самим спричинивши матеріальні збитки ТОВ «Свантовіт» на вказану суму.
Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2018 року., який ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 24 грудня 2019 року залишено без змін ОСОБА_1 виправдано.
Згідно зі ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок незаконного притягнення її до кримінальної відповідальності відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб, органу дізнання, досудового слідства, прокуратури, або суду.
Відповідно до частини сьомої статті 1176 ЦК України порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом.
Тобто, обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. 
Відповідно до пункту першого частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.
Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності органу державної влади є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили.
Суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги позивача та стягуючи з Державної казначейської служби України моральну шкоду, хоча і вірно посилався на необхідність застосування до даних правовідносин положень ст.1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», однак не звернув увагу на зміст даної норми, а саме те, що шкода, завдана особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади відшкодовується державою, яка повинна брати участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади, дії якого призвели до завдання позивачу шкоди.
Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. На відміну від позивача, відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц). Суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.
Відповідно до ст.51 ЦПК України, чинної на час ухвалення рішення, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року).
При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам необхідно виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом. Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.
Отже, належним відповідачем у цій справі є держава, яка повинна брати участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади (дії якого призвели до завдання позивачу шкоди), проте у цій справі Державна казначейська служба України, яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює лише списання коштів з державного бюджету, є єдиним відповідачем. 
Вказаний правовий висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16, від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 591/5911/17, від 23 вересня 2020 року у справі № 626/608/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 646/1806/18, від 18 грудня 2019 року у справі № 340/451/18, від 26 лютого 2020 року у справі № 366/2026/18, від 11 березня 2019 року у справі № 629/795/19.
Відповідно до ч.5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.
Оскільки для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження судове засідання не проводиться, слід роз`яснити сторонам, що у відповідності ч.3 ст.279 ЦПК України процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі (передбачені ст. ст. 39, 49, 51, 52, 53, 91, 93 ЦПК України), можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
За матеріалами справи провадження у справі відкрито ухвалою суду від 03 серпня 2020 року та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 05 жовтня 2020 року на 10.00 год. ( а.с.94).
Роз`яснено, що відповідач має право у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у порядку, передбаченому ст.ст.178 ЦПК України і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України), пред`явлення зустрічного позову ( ч.1 ст.193 ЦПК України). Встановлено відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення, копія якого одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.
Вказана ухвала була направлена сторонам 27 серпня 2020 року (а.с.96).
15 вересня 2020 року до суду надійшов відзив  Державної казначейської служби України, у якому  наведено доводи щодо незгоду з пред`явленим позовом, зокрема містяться доводи і щодо  належного  встановлення учасників справи. Проте клопотання про заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача Головного у правління Національної поліції в Миколаївській області та Прокуратуру Миколаївської області як співвідповідача, ні позивач, ні відповідач не заявляли, а суд не вправі самостійно залучати до участі в справі іншу особу як співвідповідача.
Разом з тим, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції не виконав свій обов`язок і не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, а саме: не роз`яснив позивачу його права щодо залучення до участі у справі вказаних співвідповідачів, не попередив його про наслідки вчинення або не вчинення вказаної процесуальної дії і не сприяв позивачу здійсненню його процесуальних прав. Натомість, суд розглянув справу по суті у неналежному (неповному) суб`єктному складі осіб, які повинні брати участь у спірних правовідносинах.
Отже, у порушення указаних норм процесуального права суд першої інстанції не вирішив питання про можливість залучення до участі у справі співвідповідачів, які у даній справі були третіми особами, без участі яких, висновок суду про підставність по суті позовних вимог не може вважатися обґрунтованим. 
Вказане має важливе значення для правильного вирішення спору, оскільки, розглянувши справу лише за участі Держави Україна в особі Державної Казначейської служби України, яка є органом, що здійснює тільки списання коштів з державного бюджету, і не залучивши органи, дії яких, за твердженням позивача, призвели до завдання йому моральної шкоди, суди не встановили всіх фактичних обставин справи, які необхідні для визначення розміру відшкодування цієї шкоди. Державна казначейська служба України таких дій відносно позивача не вчиняла, тому й об`єктивно не могла надати пояснення з приводу обставин, викладених у позові.
Вищенаведене ототожнюється з висновком викладеним у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 610/3221/19-ц.
Суд апеляційної інстанції позбавлений права на стадії апеляційного розгляду ініціювати питання про притягнення до участі у справі інших співвідповідачів чи заміну первісних відповідачів належними. 
Згідно з п. 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.
Згідно з п. 4 ч.3 ст. 376 ЦПК України у редакції Закону№2147-VІІІ від 3 жовтня 2017 року порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Отже, в даній справі порушення судом норм процесуального права потягло неправильне вирішення спору, вирішення питання про права осіб, що не брали участь у справі, як відповідачі, що в силу наведених норм процесуального права є підставою для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову у позові з вищенаведених підстав.
Оскільки справу судом першої інстанції розглянуто у неналежному суб`єктному складі, в апеляційного суду відсутні повноваження щодо залучення до розгляду справи співвідповідачів в порядку ст.51 ЦПК України, то виходячи з повноважень апеляційного суду, рішення суду першої інстанції згідно п. 4 ч.3 ст.376 ЦПК України слід скасувати та ухвалити по даній справі нове рішення про відмову в задоволенні позову, що не перешкоджає позивачу звернутися з новим позовом, правильно визначивши суб`єктний склад сторін.
З огляду на пред`явлення позову до неналежного відповідача доводи апелянта про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, є передчасними.
У такому разі обґрунтованість позовних вимог по суті не перевіряється.
З врахуванням приписів п.13 ст.2 Закону України « Про судовий збір», ч.7 ст.141 ЦПК України судовий збір у розмірі 2094 грн.44 коп. сплачений відповідачем за подачу апеляційної скарги, компенсуються за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст. ст. 367,368,374, 376, 381,382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Держави Україна в особі Державної казначейської служби України задовольнити.
Рішення Новоодеського районного суду Миколаївської області від 05 жовтня 2020 року скасувати та прийняти нове судове рішення.
У задоволені позову  ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної Казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Головне Управління Національної поліції України в Миколаївській області, Прокуратура Миколаївської області, про відшкодування шкоди, завданої неправомірними діями органів досудового слідства та прокуратури відмовити.
Компенсувати Державній Казначейській службі України сплачені за подачу апеляційної скарги судовий збір у розмірі 2094 грн. 44 коп. за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
       
Головуючий                                                                Ж.М. Яворська  
                                                                                       
Судді                                                                        Т.М. Базовкіна   
   
                                                                                       Л.М. Царюк 

______________________________________________________________________________________________
Повний текст постанови складено 15 грудня 2020 року.