Ухвала
іменем України 
23 листопада 2020 року
м. Київ
справа № 695/1160/18 
провадження № 51-5599 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати  Касаційного кримінально суду      у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 – ОСОБА_5 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкас від 17 вересня 2019 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду                           від 17 серпня 2020 року,
встановив:
За вироком Придніпровського районного суду м. Черкас від 17 вересня 2019 рокуОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 3 статті 187 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього майна.
Залишено незмінним запобіжний захід — утримання під вартою до набрання вироком законної сили.   
Строк покарання ОСОБА_4 ухвалено обчислювати з 06 березня 2018 року. 
Судом також вирішено заявлені цивільні позови та долю речових доказів.
Також, цим вироком засуджено ОСОБА_6 , щодо якого судові рішення в касаційному порядку не оскаржуються.
Черкаський апеляційний суд ухвалою від 17 серпня 2020 року вирок Придніпровського районного суду м. Черкас від 17 вересня 2019 року щодо ОСОБА_4 залишив без зміни.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник не погоджується з вказаними судовими рішеннями щодо її підзахисного. 
Перевіривши касаційну скаргу захисника на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
 
Так, відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК. Також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК, та застереження щодо участі особи в касаційному розгляді.
Також, згідно з частиною 5 статті 427 КПК до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються. 
У частині 1 статті 433 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції, відповідно до яких суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є:  істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості  кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Як убачається зі змісту касаційної скарги, захисник фактично просить надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж їм дано судами першої та апеляційної інстанцій, тобто посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту досудового розслідування що згідно зі статтею 438 КПК не є предметом перевірки у касаційному порядку.
 
Крім того, захисник вказує на порушення норм процесуального права в цьому кримінальному провадженні, однак не зазначає, яких саме помилок допущено судами першої та апеляційної інстанцій при постановленні оскаржуваних рішень.
Також, захисник, вказуючи на такі докази, як показання потерпілої та висновок експертизи в цьому кримінальному провадженні, не зазначає, як ці докази вплинули на незаконність судових рішень та яким чином, на його думку, було порушено вимоги кримінального процесуального закону при отриманні таких доказів.
Тобто у касаційній скарзі захисник має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на її думку, допущено судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи на обґрунтування кожної позиції.
 
До того ж, відповідно до статті 436 КПК, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:
 - залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу – без задоволення;
 - скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
 - скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;
 - змінити судове рішення.
Однак, захисник у касаційній скарзі просить винести нове рішення, яким визнати засудженого невинуватим, проте така вимога викладена не у відповідності  до змісту статті 436 КПК.
Також, захисником додано до касаційної скарги вирок суду першої інстанції щодо засудженого, отриманий з Єдиного державного реєстру судових рішень, з якого вбачається, що засудженим є ОСОБА_1, у зв`язку з чим неможливо ідентифікувати особу засудженого.
Таким чином, недодержання захисником вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення її касаційної скарги без руху. 
 
З урахуванням наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд        
 
постановив:
Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 – ОСОБА_5 на вирок Придніпровського районного суду м. Черкас                        від 17 вересня 2019 року та ухвалу Черкаського апеляційного суду від 17 серпня        2020 року залишити без руху, надавши їй п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання нею ухвали. 

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

            Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                            ОСОБА_2                                        ОСОБА_3