ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" грудня 2020 р.                               Справа№ 911/1385/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Корсака В.А.
суддів:            Владимиренко С.В. 
          Євсікова О.О. 
 
Розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на рішення Господарського суду Київської області від 14.07.2020, повний текст якого складено 25.08.2020
у справі №911/1385/20 (суддя Кошик А.Ю.)
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
до Приватного комунально-побутового підприємства "Теплокомунсервіс"
прo стягнення 31 764,62 грн,             

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.
Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (надалі - позивач) звернувся до Господарського суду Київської області з позовом до Приватного комунально-побутового підприємства "Теплокомунсервіс" (надалі - відповідач) прo стягнення 31 764,62 грн з яких: 28  913,97 грн пені та  2  850,65 грн 3 % річних. 
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору № 1160/16-БО-17 постачання природного газу  від 15.12.2015, укладеного між сторонами у справі, та додаткових угод до нього, в частині оплати поставленого природного газу за період січень - березень 2016 року, внаслідок чого виникла заборгованість по оплаті природного газу, що стало підставою для нарахування позивачем пені, 3% річних та інфляційних втрат у заявлених сумах.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви їого прийняття.

Рішенням Господарського суду Київської області від 14.07.2020 у справі №911/1385/20 у задоволенні позову відмовлено повністю. 
Приймаючи рішення про відмову у позові суд першої інстанції посилався на те, що:
- 30.11.2016 набрав чинності  Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 № 1730-VIII  (далі - Закон № 1730-VIII), відповідно до ч. 3  ст. 7 Закону №1730-VIII, на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим  Законом, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом;
- Суд встановив, що відсутні підстави для стягнення з відповідача заявлених у справі 28 913,97 грн пені, 2 850,65 грн 3% річних, нарахованих за зобов`язаннями січня-березня 2016 року, які погашені до набрання     30.11.2016 чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії".
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду Київської області від 14.07.2020 у справі №911/1385/20 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю. 
В обґрунтування своїх вимог заявник апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване  рішення прийнято судом з порушенням норм матеріального права, зокрема, статей   1 - 3,  7  Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії»,  статей   526,   629,   631,   654 Цивільного кодексу України, статей  193,  216-217 Господарського кодексу України   та порушенням норм процесуального права, зокрема, статей  7,  86,  238 Господарського процесуального кодексу України, а також без дослідження всіх істотних обставин, що мають значення для справи.
  Скаржник вказує на те, що застосування судом першої інстанції Закону № 1730-VIII до спірних правовідносин є неправомірним, у зв`язку з тим, що для врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії особа, яка має право на таку процедуру, повинна вчинити дії для включення її до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, тоді як відповідачем не надано доказів включення його до зазначеного реєстру, отже, списання заборгованості є неправомірним, а відмова у позові незаконною.
  Крім того, на думку скаржника, судом не враховано правову                 позицію Вищого господарського суду України у справах №914/1111/16, №910/15010/16. 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи. 

Відповідач у відзиві просив апеляційну скаргу залишити без задоволення,  а оскаржене рішення - без змін. Посилається на те, що прийняте судове рішення є обґрунтованим та законним, судом надано вірну правову оцінку всім фактичним обставинам справи. 
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті та межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.09.2020, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Євсіков О.О., Попікова О.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2020 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 14.07.2020 у справі №911/1385/20 залишено без руху на підставі ст.ст. 174, 256, 260 ГПК України.
15.10.2020, у строк встановлений судом, через відділ документального забезпечення апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.10.2020 поновлено Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Київської області від 14.07.2020 у справі №911/1385/20. Відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою.  Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про здійснення розгляду апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 14.07.2020 у справі №911/1385/20 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі до 25.11.2020. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі  до 25.11.2020. 
На підставі службової записки головуючого судді та розпорядження Північного апеляційного господарського суду №09.1-08/5283/20 від 14.12.2020, у зв`язку з перебування судді Попікової О.В., у відпустці, призначено повторний автоматизований розподіл справи №911/1385/20.
Згідно Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.12.2020, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді                   Євсіков О.О., Владимиренко С.В.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.12.2020 . апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Київської області від 14.07.2020 у справі №911/1385/20 прийнято до провадження у визначеному складі колегії суддів: Корсак В.А. - головуючий суддя, судді Євсіков О.О., Владимиренко С.В.

Частиною 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на  рішення господарського суду у справах з ціною позову не менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.  

Враховуючи, що предметом позову у цій справі є вимога про стягнення             31764,62 грн, вказана справа, у відповідності до приписів ГПК України, відноситься до малозначних справ.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України   розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Виходячи із зазначених правових норм, перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.   
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2  ст. 269 ГПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Статтею 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України  визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та обґрунтування відзиву, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржене рішення у даній справі залишити без змін, виходячи з наступного.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
15.12.2015 між Публічним акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (позивач) та Приватним комунально-побутовим підприємством "Теплокомунсервіс" (відповідач) було укладено Договір № 1160/16-БО-17 купівлі-продажу природного газу (далі - Договір).
Постановою Кабінету Міністрів України від 14.12.2016 №1044 "Питання акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 N 226 було змінено тин Компанії на Приватне акціонерне товариство та змінено найменування Компанії, а саме повне найменування українською мовою - Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".
На виконання умов Договору позивач передав у власність відповідача у січні-березні 2016 року природний газ на загальну суму 3 822 953,71 грн, що підтверджується Актами приймання-передачі природного газу.
Спору по кількості та якості поставленого відповідачу газу у січні 2016 за договором і щодо його ціни між сторонами немає. 
Відповідно до пункту 6.1 Договору, оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.
Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до           25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу у редакції додаткової угоди №4 від 28.03.2016 року.
Пунктом 10.3 Договору сторони погодили, що строк, у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у т.ч. щодо стягнення основної заборгованості, штрафів, пені, відсотків річних, інфляційних втрат встановлюється тривалістю у 5 років.
До договору укладалися додаткові угоди №1 від 31.12.2015 року, №2 від 29.01.2016 року, №3 від 29.02.2016 року, №4 від 28.03.2016 року.
Пункт 8.2. розділу 8 "Відповідальність сторін" Договору викладено у редакції: "У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1 договору він зобов`язується сплатити постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день прострочення.
Як зазначає позивач, оплату за переданий газ відповідач у вказаний період здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений Договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема вимоги пункту 6.1 Договору.
Водночас, за посиланнями позивача, відповідач за отриманий у січні -березні 2016 року природний газ, розраховувався несвоєчасно, допустивши прострочення. У зв`язку з несвоєчасним розрахунком за газ, позивач нарахував відповідачу пеню та 3 % річних, що є предметом позову та підставою звернення позивача до суду для примусового стягнення цих нарахувань.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.

Предметом спору у даній справі є матеріально-правова вимога Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Приватного комунально-побутового підприємства "Теплокомунсервіс" про стягнення заборгованості в сумі 31 764,62 грн, з яких: 28  913,97 грн пені та 2  850,65 грн 3 % річних за період з 16.02.2016 по 01.03.2016 по зобов`язанням за січень 2016 року, за період з 15.03.2016 по 14.04.2016 по зобов`язанням за лютий 2016 року, за період з 26.04.2016 по 31.07.2016 по зобов`язанням за березень 2016 року, за неналежне виконання зобов`язань за договором постачання природного газу. 
30.11.2016 набрав чинності  Закон України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії» №1730-VIII, який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.
Відповідно до приписів    статті 1 Закону   №1730-VIII  заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього    Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Згідно зі    статтею 2 Закону №1730-VIII    дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.
Для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства (статті 3 Закону №1730-VIII     ).
За приписами частини першої    статті 5 Закону №1730-VIII       реструктуризації підлягає кредиторська заборгованість     теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний станом на 1 липня 2016 року для виробництва теплової та електричної енергії, послуг з опалення та постачання гарячої води (без урахування суми неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за спожитий природний газ), не погашена станом на 31 грудня 2016 року.
На реструктуризовану заборгованість не нараховуються неустойка (штрафи, пені), проценти річних, інфляційні нарахування, крім випадків повного або часткового нездійснення платежів за договором про реструктуризацію заборгованості, укладеним відповідно до    Закону                     №1730-VIII  .
Постановою Кабінету Міністрів України №93 від 21.02.2017    затверджено Порядок ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, та користування зазначеним реєстром який визначає механізм формування, ведення реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, а також користування його даними.
Так, відповідно до пункту 14 вказаного Порядку у реєстрі відображаються дані про підприємства, зокрема, зазначаються дані про обсяг кредиторської заборгованості, що підлягає врегулюванню згідно з     Закону №1730-VIII; обсяг не відшкодованої станом на 01.01.2016 заборгованості з різниці в тарифах, підтверджений протоколами територіальних комісій з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах; обсяг нарахувань із сплати неустойки (штрафу, пені), інших штрафних, фінансових санкцій, а також інфляційних нарахувань і процентів річних, що підлягають стягненню на підставі рішення суду, на заборгованість за спожитий природний газ, електричну енергію, теплову енергію, централізоване водопостачання і водовідведення, що утворилася в період до 01.07.2016.
Водночас, частиною 3    статті 7 Закону №1730-VIII      передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.
Закон № 1730 з умовами про списання санкцій є способом державної допомоги суб`єктам підприємництва. Так, згідно п. 4) ч. 1 ст.4 ЗУ  "Про державну допомогу суб`єктам господарювання" від 01.07.2014, однією з форм державної допомоги є списання боргів, включно із заборгованістю за надані державні послуги, списання штрафних санкцій, компенсація збитків суб`єктам господарювання.

Згідно статті 1 Закону України "Про теплопостачання" №2633-ІV від 02.06.2005 теплогенеруюча організація - суб`єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію.

Відповідно до статті 23 Закону України "Про теплопостачання" господарська діяльність з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії підлягає ліцензуванню в порядку, встановленому законом.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідач надав суду копії ліцензій на виробництво, транспортування і постачання теплової енергії (а.с. 181-183), які були чинними на час дії договору від 15.12.2015, а тому підприємство відповідача підпадає під дію ЗУ "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" від 03.11.2016 №1730-VIII.
Крім того, п.п. 1.2 п. 1 Договору купівлі-продажу природного газу передбачено, що газ, що продається за цим договором, використовується Покупцем виключно для виробництва тепловою енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями та іншими споживачами.
Аналіз вищенаведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що частина 3    статті 7 Закону №1730-VIII       є нормою прямої дії. При цьому застосування приписів частини 3    статті 7 цього Закону    не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом. 
Наведена правова позиція викладена    Верховним Судом у низці судових актів, зокрема, у постановах Верховного Суду від 07.02.2018 у справі №927/1152/16, 06.09.2018 у справі №925/106/18, від 13.12.2018 у справі №925/105/18, від 18.12.2018 у справі №905/301/18, від 20.12.2018 у справі №904/1619/18, від 22.12.2018 у справі №904/2961/18, від 16.01.2019 у справі №905/299/18, 16.01.2020 у справі №922/939/19, від 22.01.2020 у справі №917/602/19, від 07.02.2020 у справі №  920/436/19, від 26.03.2020 у справі №    925/853/19, від 29.05.2020 у справі №  920/706/19. 
З огляду на аргументи наведені у апеляційній скарзі підстав для відступу від вищенаведеної правової позиції Верховного Суду відсутні.
Застосування цієї норми не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, і застосування процедури, передбаченої статтями  1,    2,    3 Закону №1730-VIII     , за умови погашення заборгованості до набрання чинності цим Законом.
Крім того, підставою для включення до реєстру є саме наявність основної заборгованості за спожиті енергоносії. За відсутності основної заборгованості, лише наявність підстав для нарахування чи нарахованих неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, які є відповідальністю за прострочення сплати заборгованості, відповідно до суми заборгованості не відносяться, і не є підставою для включення підприємства дло реєстру.
Якщо заборгованість погашено до набрання чинності    Законом  №1730-VIII  , тоді положення статей  1,  2,  3  вказаного  Закону  не застосовуються. Відтак, не потребує доведення факт включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних, нараховані на заборгованість, яка є предметом регулювання цим Законом, не нараховуються, а нараховані підлягають списанню, у зв`язку з припиненням зобов`язань щодо їх сплати, на підставі частини третьої    статті 7 Закону №1730-VIII.
Як встановлено судом першої інстанції, відповідач за поставлений природний газ розраховувався з порушенням строків встановлених договором.
Як вбачається з доданого до позову розрахунку, в позові заявлені до стягнення штрафні санкції, нараховані за зобов`язаннями січня, лютого, березня 2016 року, які були повністю погашені протягом 2016 року (останній платіж було здійснено у серпні 2016 року).
Відтак, заборгованість за поставлений позивачем газ у січні -              березні 2016 року, на виконання договору, повністю погашена відповідачем    фактично у серпні 2016 року, що не заперечено сторонами. 
Тобто, заборгованість погашена відповідачем до 30.11.2016,  зокрема до набрання чинності  Законом    № 1730-VIII. 
Таким чином, на переконання колегії суддів, не потребує доведення факт включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річні, нараховані на заборгованість, яка є предметом регулювання цього  Закону, не нараховуються, а нараховані підлягають списанню, у зв`язку з припиненням зобов`язань щодо їх сплати, на підставі частини третьої  статті 7 Закону  № 1730-VIII.        
З огляду на зазначене, доводи скаржника відхиляються, як безпідставні, оскільки, враховуючи той факт, що розрахунки за поставлений відповідачу природний газ були повністю здійснені до набрання чинності Законом України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", що відсутні будь-які підстави для стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат.
Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого  суду, що пеня, 3% річних та інфляційні втрати, що нараховані позивачем за порушення відповідачем зобов`язань з оплати за придбаний у січні-березні 2016 року природний газ, не підлягають стягненню.
У задоволенні позову правомірно відмовлено судом, оскільки на борг по газу, погашеному до 30.11.2016 згідно положень Закону    № 1730-VIII санкції не нараховуються, а нараховані санкції підлягають списанню. 
При цьому, як було зазначено вище, застосування приписів ч. 3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" не ставиться у залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набранням чинності Законом, і не потребує включення підприємства до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості. 
Інших обґрунтованих доводів та міркувань, які б слугували підставою скасування судового рішення, позивачем не наведено. 

Крім того, апеляційна інстанція не приймає до уваги посилання скаржника в обґрунтування своїх заперечень на правові позиції, викладені у постановах Вищого господарського суду України, оскільки за змістом частини 4  статті 236 ГПК України  при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд має враховувати висновки щодо застосування норм права, викладені саме в постановах Верховного Суду, тоді як постанови Вищого господарського суду України не є джерелом правозастосовчої практики в розумінні цієї правової норми.
Водночас, зазначаючи про порушення судом норм процесуального та матеріального права, скаржник вдається до заперечення обставин, установлених судом першої інстанції під час розгляду справи, та перегляду вже здійсненої цим судом оцінки доказів у справі.
Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції  зазначає, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України",       no. 4241/03 від 28.10.2010 Суд повторює, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Всім встановленим обставинам, які мають значення для правильного вирішення спору надана належна правова оцінка. 
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Нормою ст. 276 Господарського процесуального кодексу України  передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів встановила, що у даному випадку скаржниками не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своєї правової позиції, а також не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції. Таким чином, апеляційні  вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.
Судові витрати.
Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на позивача. 
Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

                                       ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу залишити без задоволення. 
2. Рішення Господарського суду Київської області від 14.07.2020 у справі №911/1385/20 залишити без змін.
3.  Матеріали справи повернути до суду першої інстанції. 

          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст.287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            В.А. Корсак 

Судді                                                                                С.В. Владимиренко

                                                                                О.О. Євсіков