П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2020 року
м. Рівне

Справа № 562/1459/20
Провадження № 22-ц/4815/1045/20

Головуючий у Здолбунівському районному суді 
Рівненської області: суддя Мичка І.М.
Рішення суду першої інстанції проголошено
(вступна і резолютивна частини):
о 12 год. 09 хв. 11.08.2020 у м. Здолбунів
Рівненської області
Повний текст судового рішення складено: 
17.08.2020

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: суддя Хилевич С.В. 
судді: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М.
секретар судового засідання: Тхоревський С.О.

учасники справи: 
позивач: ОСОБА_1 ;
відповідач: Рівненська обласна рада;
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: 
1.) Управління охорони здоров`я Рівненської обласної державної адміністрації;
2.) Рівненська обласна державна адміністрація;
особа, яка не брала участі у справі, однак вважає що оскаржуваним рішенням вирішено питання про її права та обов`язки,: Комунальне підприємство "Рівненська обласна клінічна лікарня" Рівненської обласної ради;

представники учасників справи: 
позивача – адвокати Гнатущенко Володимир Іванович і Мельник Андрій Володимирович;
відповідача – ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ;
Управління охорони здоров`я Рівненської обласної державної адміністрації як третьої особи – адвокат Волчко Богдан Петрович і Яценя Людмила Олександрівна;
Рівненської обласної державної адміністрації як третьої особи – ОСОБА_4 і ОСОБА_5 ;

за участі: за участі представників сторін та Комунального підприємства "Рівненська обласна клінічна лікарня" Рівненської обласної ради,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги Рівненської обласної ради і Комунального підприємства "Рівненська обласна клінічна лікарня" Рівненської обласної ради на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11 серпня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Рівненської обласної ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Управління охорони здоров`я Рівненської обласної державної адміністрації і Рівненська обласна державна адміністрація; про визнання протиправними та скасування розпорядження і наказу та поновлення на роботі,

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до Рівненської обласної ради про визнання протиправним та скасування розпорядження голови Рівненської обласної ради "Про звільнення ОСОБА_1 " №37 від 01 червня 2020 року, визнання протиправним і скасування наказу в.о. головного лікаря Комунального підприємства "Рівненська обласна клінічна лікарня" Рівненської обласної ради (далі – Рівненська обласна клінічна лікарня) "Про звільнення з посади головного лікаря ОСОБА_1 " №99-ОС від 01 червня 2020 року та поновлення на посаді головного лікаря Рівненської обласної клінічної лікарні.
Мотивуючи вимоги, вказувалося про те, що оспорюване звільнення відбулося на підставі розпорядження голови Рівненської обласної ради, яке суперечить Статуту підприємства, контракту №161 від 18 травня 2018 року, положенням Кодексу законів про працю України, Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", Закону України "Про основи законодавства України про охорону здоров`я", адже вирішення питання про розірвання контракту, укладеного з позивачем, підлягає до виключної компетенції відповідача, а не його посадової особи.
Вважав, що в ході здійснення своїх посадових обов`язків як головного лікаря Рівненської обласної клінічної лікарні жодним чином не порушував умов трудового контракту, а навпаки – належним чином і в межах трудового законодавства їх виконував. При цьому покликався й на недопустимість звільнення працівника під час тимчасової непрацездатності, оскільки на день розірвання контракту він хворів та був відсутній на роботі з цієї причини. 
Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 26 червня 2020 року клопотання Рівненської обласної ради задоволено і залучено до участі у справі Управління охорони здоров`я Рівненської обласної державної адміністрації та Рівненську обласну державну адміністрацію як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.
Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11 серпня 2020 року позов задоволено.
Визнано протиправним і скасовано розпорядження голови Рівненської обласної ради "Про звільнення ОСОБА_1 " №37 від 01 червня 2020 року.
Визнано протиправним і скасовано наказ в.о. головного лікаря Рівненської обласної клінічної лікарні "Про звільнення з посади головного лікаря ОСОБА_1 " №99-ОС від 01 червня 2020 року.
Поновлено позивача на посаді головного лікаря Рівненської обласної клінічної лікарні.
Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного лікаря Рівненської обласної клінічної лікарні допущено до негайного виконання.
На рішення суду Рівненською обласною радою та Рівненською обласною клінічною лікарнею подано апеляційні скарги.
У своїй апеляційній скарзі Рівненська обласна рада покликається на незаконність і необґрунтованість рішення суду, що полягало у невідповідності висновків суду обставинам справи, неповноті з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права. 
На її обґрунтування зазначалося про те, що положеннями ст.ст. 17, 55 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачено здійснення відносин органів місцевого самоврядування з комунальними підприємствами, установами і організаціями на засадах підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування, а також вирішення виключно на пленарних засіданнях відповідної ради питань з приводу управління об`єктами спільної власності відповідних територіальних громад та призначення і звільнення їх керівників.
При цьому підпунктом 1.1. і п. 5 Статуту Рівненської обласної клінічної лікарні, затвердженому рішенням Рівненської обласної ради від 29.11.2019 №1531, визначено її власника – територіальні громади сіл, селищ, міст Рівненської області в особі Рівненської обласної ради, а також вказано, що керівник лікарні може бути звільнений раніше закінчення терміну дії контракту лише з передбачених контрактом, законодавством та Положенням про порядок управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Рівненської області підстав.
Частиною 6 ст. 55 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" віднесено до вирішення головою обласної ради інших питань, доручених йому радою. Відповідно до п. 7 Положення про порядок управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Рівненської області, що затверджене рішенням Рівненської обласної ради від 04.03.2014 №1142 (з наступними змінами) в період між пленарними засіданнями голова обласної ради шляхом видання відповідного розпорядження звільняє керівників комунальних підприємств, установ, закладів в порядку, встановленому чинним законодавством. Тобто голова обласної ради наділений повноваженнями одноособово в час між пленарними засіданнями видавати розпорядження, що стосуються звільнення керівників комунальних підприємств, в т.ч. і Рівненської обласної клінічної лікарні. Заявник вважає, що оспорюване розпорядження відповідає правовій позиції, що висловлена Верховним Судом у постанові від 05 грудня 2019 року у справі №599/715/19.
Щодо задоволеної судом вимоги про визнання протиправним і скасування наказу в.о. головного лікаря Рівненської обласної клінічної лікарні про звільнення ОСОБА_1 з посади, то зазначається про суто технічний характер оспорюваного наказу, оскільки виданий на виконання розпорядження голови Рівненської обласної ради. При цьому вказує, що, незважаючи на існування оспорюваного наказу, Рівненську обласну клінічну лікарню до участі у справі залучено не було.
Заявник звертав увагу і на постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі №481/1043/17, де зроблено висновок про визначення дати припинення трудових відносин у разі звільнення працівника в день перебування на лікарняному у перший день після закінчення періоду непрацездатності за наявності підстав для звільнення. Тому вважав хибним посилання позивача, з яким погодився і суд, на Рішення Другого сенату Конституційного Суду України від 04 вересня 2019 року у справі №3-425/2018 (6960/18).
Порушення норм процесуального права полягало у тому, що в суді попередньої інстанції відповідачем було заявлено клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення Великою Палатою Верховного Суду справи №205/4196/18, правовідносини в якій вважав подібними, на обґрунтування чого наводив відповідні мотиви.
Натомість суд відмовив у задоволенні клопотання, покликаючись на відмінність відносин між сторонами, адже відрізняються суб`єктним складом їх учасників та предметом розгляду.
З викладених міркувань просить рішення суду першої інстанції скасувати, прийнявши нове – про відмову ОСОБА_1 в позові до Рівненської обласної ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Управління охорони здоров`я Рівненської обласної державної адміністрації і Рівненська обласна державна адміністрація; про визнання протиправними та скасування розпорядження і наказу та поновлення на роботі.
Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, Рівненська обласна клінічна лікарня вказувала про порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зазначалося, що однією із матеріально-правових вимог позивача, з якою погодився і суд, є оспорення наказу в.о. головного лікаря Рівненської обласної клінічної лікарні №99-ОС від 01 червня 2020 року з приводу звільнення ОСОБА_1 з посади головного лікаря. Тобто вважає, що ця обставина разом із фактом незалучення заявника до участі у справі вказує про вирішення питання про права та обов`язки Рівненської обласної клінічної лікарні. Так, частина 3 ст. 53 ЦПК України зобов`язує суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі чи при підготовці справи до розгляду переконатися, чи може судове рішення вплинути на права і обов`язки осіб, що не є стороною у справі, а тому і залучити їх як третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору. Натомість судом цього зроблено не було, що вважає підставою для застосування норми ч. 4 ст. 376 ЦПК України і скасування оскаржуваного рішення.
Щодо поновлення позивача на роботі, то заявник зазначав про його незаконність, виходячи з такого. Статтею 55 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" уповноважено голову обласної ради представляти її у відносинах з державними органами, іншими органами місцевого самоврядування, об`єднаннями громадян, трудовими колективами, адміністрацією підприємств, установ, організацій і громадянами.
В той самий час пункт 7 Положення про порядок управління об`єктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Рівненської області, затвердженого рішенням Рівненської обласної ради від 04 березня 2014 року №1142, дає право голові обласної ради в період між пленарними засіданнями шляхом видання відповідного розпорядження звільняти керівників підприємств, установ, закладів в порядку, встановленому законодавством. Тобто заявник переконує, що розірвання контракту із позивачем відбулося на законних підставах. При цьому посилається на постанову Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі №648/2416/16-ц, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення Європейського суду з прав людини у справах "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації", "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України", "Суомінен проти Фінляндії", "Хаджинастасиу проти Греції", "Гірвісаарі проти Фінляндії".
З наведених мотивів просить скасувати рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11 серпня 2020 року і ухвалити нове, яким ОСОБА_1 відмовити в позові.
Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявників, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційних скарг.
Задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції виходив із доведеності і обґрунтованості позову, оскільки обставини порушення ОСОБА_1 умов контракту не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а делегування права звільняти в міжсесійний період керівника комунального підприємства одноособово головою Рівненської обласної ради суперечить положенням Конституції України та Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", а тому є перевищенням повноважень через порушення встановленої процедури.
Крім того, відповідно до листа непрацездатності АДЧ №425799 від 28.05.2020 з дня його видачі 13 червня 2020 року позивач знаходився на амбулаторному лікуванні, про що адміністрація Рівненської обласної клінічної лікарні повідомила голову Рівненської обласної ради листом №954/01-13/20 від 01 червня 2020 року. Тому цей факт також унеможливлює розірвання трудових відносин з ОСОБА_1 з ініціативи Рівненської обласної ради як роботодавця.
Оскільки розпорядження голови Рівненської обласної ради визнано незаконним, тому і наказ №99-ОС від 01 червня 2020 року в.о. головного лікаря Рівненської обласної клінічної лікарні "Про звільнення з посади головного лікаря ОСОБА_1 " як похідний правовий акт індивідуальної дії теж вбачається таким, що не ґрунтується на вимогах закону та обставинах справи.
Через скасування розпорядження голови обласної ради та наказу в.о. головного лікаря обласної лікарні відпали правові підстави для звільнення позивача з роботи, а відтак ОСОБА_1 поновлено на попередньо займаній посаді і допущено рішення суду в цій частині до негайного виконання.
Проте з такими висновками колегія суддів частково погодитися не може.
Як з`ясовано судом, 18 травня 2018 року на підставі рішення Рівненської обласної ради №950 із ОСОБА_1 як головним лікарем Рівненської обласної клінічної лікарні укладено контракт на час із 18 травня 2018 року по 17 травня 2023 року.
В подальшому, 01 квітня 2020 року, укладено додаткову угоду до контракту від 18 травня 2018 року №161 між Рівненською обласною радою та позивачем, де контракт викладено в новій редакції зі збереженням вказаного терміну його дії.
Розпорядженням голови Рівненської обласної ради №37 від 01 червня 2020 року ОСОБА_1 звільнено з посади головного лікаря Рівненської обласної клінічної лікарні.
На виконання даного розпорядження голови Рівненської обласної ради 01 червня 2020 року наказом №99-ОС в.о. головного лікаря Рівненської обласної клінічної лікарні "Про звільнення з посади головного лікаря ОСОБА_1 " з позивачем припинено трудові правовідносини.
Спірні права та обов`язки виникли між сторонами з приводу дострокового розірвання контракту з ОСОБА_1 з ініціативи роботодавця, оскільки позивачем було допущено порушення контракту та системне невиконання головним лікарем без поважних причин умов та обов`язків, визначених контрактом, а саме зважаючи на факти зростання випадків захворювання медичних працівників лікарні на СОVID-19, недодержання законодавства при закупівлі робіт щодо виготовлення робочого проекту "Капітальний ремонт покрівлі "Головного корпусу Рівненської обласної клінічної лікарні" та робіт щодо виготовлення проектної документації "Реконструкція будівель (даху, утеплення фасадів, часткова заміна вікон та дверей)" благоустрій території Рівненської обласної клінічної лікарні.
З огляду на це 16 червня 2020 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до Рівненської обласної ради про визнання протиправним та скасування розпорядження голови Рівненської обласної ради "Про звільнення ОСОБА_1 " №37 від 01 червня 2020 року, визнання протиправним та скасування наказу №99-ОС від 01 червня 2020 року в.о. головного лікаря Рівненської обласної лікарні "Про звільнення з посади головного лікаря ОСОБА_1 " та поновлення його на роботі.
Згодом, 26 червня 2020 року, до участі у справі залучено Управління охорони здоров`я Рівненської обласної державної адміністрації та Рівненську обласну державну адміністрацію як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.
З позовними вимогами ОСОБА_1 погодився і суд попередньої інстанції, визнавши протиправними оспорювані розпорядження та наказ і поновивши позивача на посаді головного лікаря Рівненської обласної клінічної лікарні.
З висновків Верховного Суду, що висловлені ним у постановах від 21 вересня 2018 року у справі №909/68/18, від 18 грудня 2018 року у справі №911/1316/17 та від 30 липня 2019 року у справі №903/825/18, вбачається така правова позиція.
Згідно із ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи – учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.
При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких трьох критеріїв: 1.) вирішення судом питання про її право, 2.) інтерес, 3.) обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.
Разом з тим, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, але й їх процесуальні права, що випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.
Правила частини четвертої ст. 263 ЦПК України вказують про обов`язковість урахування судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин висновків щодо застосування відповідних норм права, що викладені в постановах Верховного Суду.
Як на одну із підстав для задоволення апеляційної скарги, Рівненською обласною клінічною лікарнею зазначалося про вирішення оскаржуваним рішенням питання про її права та обов`язки за умови, що заявник участі у справі не брав. При цьому вирішення цього питання полягало у тому, що судом першої інстанції досліджувалися, вивчалися та перевірялися обставини, які стосуються оспорювання наказу №99-ОС від 01 червня 2020 року "Про звільнення з посади головного лікаря ОСОБА_1 ", внаслідок чого даний правовий індивідуальний акт було визнано протиправним і скасовано. Тому очевидною є наявність трьох критеріїв, про що вказувалося у правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постановах від 21 вересня 2018 року у справі №909/68/18, від 18 грудня 2018 року у справі №911/1316/17 та від 30 липня 2019 року у справі №903/825/18, - безумовний зв`язок вирішення судом питання про право Рівненської обласної клінічної лікарні, інтерес цього заявника, адже оспорено його наказ, а також визначено обов`язок поновити позивача на посаді головного лікаря Рівненської обласної клінічної лікарні на підставі оскаржуваного рішення. 
Приходячи до переконання про часткове задоволення апеляційної скарги, колегія суддів також бере до уваги, що дане рішення суду слід вважати таким, що прийняте про права та обов`язки Рівненської обласної клінічної лікарні як особи, яка не була залучена до участі у справі, оскільки в його мотивувальній частині містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи – обґрунтування вимоги про оспорення наказу про звільнення ОСОБА_1 і необхідність його поновлення на роботі, а в резолютивній частині рішення прямо зазначено про її права та обов`язки – визнано протиправним наказ №99-ОС від 01 червня 2020 року "Про звільнення з посади головного лікаря ОСОБА_1 " і поновлено позивача на попередньо займаній посаді. Тобто судове рішення порушує не лише матеріальні права заявника, але й його процесуальні права, що висловлені у п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. 
Згідно із ч. 3 ст. 53 ЦПК України якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.
Як убачається, суд першої інстанції при вирішенні спірних відносин увагу на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.
Щодо доводів апеляційної скарги Рівненської обласної ради про хибність рішення суду попередньої інстанції, то сам факт порушення норм процесуального права, що призвело до вирішення питання про права та обов`язки Рівненської обласної клінічної лікарні, яка не була залучена до участі у справі, уже є достатнім самостійним мотивом для скасування оскаржуваного рішення. 
Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio – дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. 
У справі "Рябих проти Росії" (заява №52854/99, рішення від 24 липня 2003 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ст. 6 § І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися в світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Правова певність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення мають використовуватися для виправлення.
Підставою для прийняття постанови про відмову ОСОБА_1 в позові відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є порушення судом норм процесуального права, що полягало в ухваленні рішення про права, інтереси та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі.
Керуючись ст. ст. 368, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги Рівненської обласної ради і Комунального підприємства "Рівненська обласна клінічна лікарня" Рівненської обласної ради задовольнити частково.
Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 11 серпня 2020 року скасувати.
ОСОБА_1 відмовити в задоволенні позову до Рівненської обласної ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Управління охорони здоров`я Рівненської обласної державної адміністрації і Рівненська обласна державна адміністрація; про визнання протиправними та скасування розпорядження і наказу та поновлення на роботі. 
Позивач: ОСОБА_1 ; місце прож.: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 .
Відповідач: Рівненська обласна рада; місцезнаходження: майдан Просвіти, 1, м. Рівне Рівненської області 33013; код ЄДРПОУ: 21085816.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спорту, на стороні відповідача:Управління охорони здоров`я Рівненської обласної державної адміністрації; місцезнаходження: вулиця 16 Липня, 38, м. Рівне Рівненської області 33028; код ЄДРПОУ: 02013136.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Рівненська обласна державна адміністрація; місцезнаходження: майдан Просвіти, 1, м. Рівне Рівненської області 33013; код ЄДРПОУ: 13986712.
Особа, яка не брала участі у справі, про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки якої суд вирішив питання,: Комунальне підприємство "Рівненська обласна клінічна лікарня" Рівненської обласної ради; місцезнаходження: вулиця Київська, 78г, м. Рівне Рівненської області 33027; код ЄДРПОУ: 02000010.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.
       Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 16.11.2020

Головуючий :                                                                 С.В. Хилевич

Судді:                 С.В.Боймиструк 

Н.М.Ковальчук