УХВАЛА
про залишення касаційної скарги без руху

16 грудня 2020 року 
м. Київ
справа №440/729/20
провадження №К/9901/33886/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Єзерова А.А.,
суддів: Кравчука В.М., Стародуба О.П.

перевірив касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.04.2020 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 12.10.2020 у справі № 440/729/20 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області про  визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, -
У С Т А Н О В И В:
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області, в якому просив:
визнати протиправними дії ТУ ДСА України в Полтавській обл. щодо відмови у видачі довідки для виплати і перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці
зобов`язати ТУ ДСА України в Полтавській обл. видати довідку встановленого зразка про суддівську винагороду, станом на 01.01.2020, для перерахунку та обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням складових суддівської винагороди: посадового окладу - 31 530 грн, та доплати за вислугу років - 22 071 грн.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07.04.2020, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.10.2020, адміністративний позов задоволено.
Відповідач подав касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.04.2020 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 12.10.2020 і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. 
Відповідач у своїй касаційній скарзі зазначає, що суди першої та апеляційної інстанції невірно застосували норми матеріально права, що регулюють спірні правовідносини.
Перевіряючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження у справі, Суд виходить з такого.
Згідно з п. 4 ч. 2 статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Касаційна скарга не відповідає вимогам, встановленим п. 4 ч. 2 ст. 330 КАС України, оскільки скаржник не зазначив жодної з передбачених ч. 4 ст. 328 КАС України підстав, на яких подається касаційна скарга, та обґрунтувань, визначених п. 4 ч. 2 ст. 330 КАС України.
Суд роз`яснює, що підставами касаційного оскарження судових рішень у цій справі з огляду на ч. 4 ст. 328 КАС України, може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених ч. 2 і 3 ст. 353 цього Кодексу.
У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням із урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (ст. 351-354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду (судів), рішення якого (яких) оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом.
Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та/або апеляційної інстанцій застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі ж подання касаційної скарги на підставі п. 3 ч. 4 ст. 328 КАС України заявник повинен чітко вказати, щодо яких саме правовідносин Верховний Суд ще не сформував правового висновку, а не абстрактно на це покликатися.
У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права (п. 4 ч. 4 ст.  328 КАС України) щодо неналежного дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права, за умови заявлення у касаційній скарзі також підстав касаційного оскарження, передбачених п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 328 КАС України. 
Крім того, касаційну скаргу подано на судові рішення у справі незначної складності, однак відповідач не зазначає жодної з обставин, передбачених пп. "а" - "г" п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, яка б давала підставу для перегляду у касаційному порядку судових рішень, ухвалених у справі незначної складності. 
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені ст. 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження. 
Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження судових рішень та належного правового обґрунтування унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.
З огляду на ч. 2 ст. 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 169 КАС України передбачено, що в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Зважаючи на викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху з наданням відповідачу десятиденного строку з дня вручення цієї ухвали для надання до суду уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судового рішення, з урахуванням мотивів, наведених у цій ухвалі.

Керуючись ст. 328, 329-330, 332 КАС України, Суд,- 
У Х В А Л И В:
1. Касаційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 07.04.2020 та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 12.10.2020 у справі № 440/729/20  залишити без руху.
2. Надати скаржнику строк для усунення недоліків касаційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання цієї ухвали.
3. Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали у строк, визначений судом, касаційна скарга разом із доданими до неї матеріалами буде повернута.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач                                                                                А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                    В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                    О.П. Стародуб