Постанова
Іменем України 
05 листопада 2020 року
м. Київ
справа № 757/12845/20-к
провадження № 51-2531 км 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання                           ОСОБА_4 ,
прокурора                                                               ОСОБА_5 ,
представника цивільного відповідача            ОСОБА_6 ,
представника цивільного позивача                ОСОБА_7 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу представника цивільного відповідача ОСОБА_8 – адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Київського апеляційного суду від 13 травня 2020 року у кримінальному провадженні № 12020100060001244 від 18 березня 2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України.
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 березня 2020 року задоволено клопотання представника цивільного позивача ОСОБА_9  – адвоката ОСОБА_7 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 12020100060001244 від 18 березня 2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України.
Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, цивільний відповідач ОСОБА_8 та приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_10 подали апеляційні скарги.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 травня 2020 року подані апеляційні скарги повернуто апелянтам з підстав, передбачених ст. 399 КПК України.
Вимоги, викладені у касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі представник цивільного відповідача ОСОБА_8 – адвокат ОСОБА_6 ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та просить призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. При цьому посилається на порушення апеляційним судом строків розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді про арешт майна.
Разом з тим представник ОСОБА_6 звертає увагу Суду на те, що апеляційну скаргу цивільного відповідача ОСОБА_8 було призначено на 23 квітня 2020 року до розгляду колегією із трьох суддів, однак ухвалу про повернення апеляційної скарги суддею-доповідачем було постановлено одноособово, що суперечить нормам процесуального закону.
Крім того, адвокат ОСОБА_6 вказує на незаконність рішення апеляційного суду, аргументуючи свої доводи тим, що норма процесуального закону, якою керувався суд, повертаючи апеляційну скаргу ОСОБА_8 (п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України), у цьому конкретному випадку застосуванню не підлягає, оскільки ухвалою слідчого судді було накладено арешт на майно з метою забезпечення цивільного позову, що, безумовно, стосується прав та інтересів ОСОБА_8 як цивільного відповідача.
Також представник цивільного відповідача вказує на незаконність ухвали слідчого судді про задоволення клопотання цивільного позивача ОСОБА_9 про накладення арешту на його ж майно з метою забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні. При цьому зазначає, що таке рішення суперечить вимогам кримінального процесуального та цивільного процесуального законодавства. 
Позиції інших учасників судового провадження 
Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу представника цивільного відповідача ОСОБА_8 – адвоката ОСОБА_6 не надходило.
У судовому засіданні адвокат  ОСОБА_6 підтримав свою касаційну скаргу та просив її задовольнити, прокурор ОСОБА_5 та представник цивільного відповідача ОСОБА_7 заперечували щодо задоволення касаційної скарги, просили ухвалу апеляційного суду залишити без зміни, а касаційну скаргу – без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи та дослідивши матеріали провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.
Мотиви Суду
Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Як установлено ч. 1 ст. 438 КПК України, однією з підстав для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Згідно з ч. 2 ст. 438 КПК України при вирішенні питання про наявність зазначених у   ч. 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412–414 цього Кодексу.
Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення (ст. 412 КПК України).
Як убачається з матеріалів провадження, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 березня 2020 року задоволено клопотання представника цивільного позивача ОСОБА_9 – адвоката ОСОБА_7 про накладення арешту на майно ОСОБА_9 з метою недопущення його незаконного відчуження та забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні.
Не погоджуючись з таким рішенням, цивільний відповідач ОСОБА_8 та приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_10 подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просили скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання представника цивільного позивача про накладення арешту на майно цивільного позивача.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 травня 2020 року подані апеляційні скарги повернуто апелянтам на підставі ст. 399 КПК України. При цьому суд, повертаючи апеляційні скарги, зазначив, що цивільний відповідач ОСОБА_8 та приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_10 відповідно до вимог кримінального процесуального закону на стадії досудового розслідування не є особами, які мають право подавати апеляційні скарги на ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України.
Судове рішення є актом реалізації судової влади. Якість судового рішення – це один із основних критеріїв ефективності правосуддя. Судове рішення високої якості – це рішення, яке досягає правильного результату – наскільки це дозволяють надані судді матеріали – у справедливий, швидкий, зрозумілий та недвозначний спосіб. Оцінка якості кожного рішення повинна здійснюватися тільки через використання права оскарження, установленого законом.
Ухвала апеляційного суду – це рішення вищого суду стосовно законності й обґрунтованості вироку, ухвали, що перевіряються в апеляційному порядку. Вона повинна відповідати тим же вимогам, що і вирок суду першої інстанції, тобто бути законною, обґрунтованою і вмотивованою.
Законність ухвали апеляційного суду – це його сувора відповідність приписам матеріального та процесуального права. Законною може бути лише та ухвала суду апеляційної інстанції, яка постановлена при неухильному дотриманні процесуального закону на всіх стадіях кримінального процесу.
Проте, на переконання колегії суддів, оскаржувана ухвала апеляційного суду цим вимогам не відповідає з огляду на таке.
Частиною 3 ст. 392 КПК України передбачено, що в апеляційному порядку також можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК України під час досудового розслідування може бути оскаржена в апеляційному порядку, зокрема і ухвала слідчого судді про арешт майна або відмову у ньому.
Таким правом цивільний відповідач ОСОБА_8 скористався, подавши апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно з метою забезпечення цивільного позову.
Пунктом 9 ч. 1 ст. 393 КПК України встановлено, що апеляційну скаргу має право подати цивільний відповідач або його представник – у частині, що стосується вирішення цивільного позову.
Статтею 62 КПК України встановлено, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінально протиправними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом. При цьому права та обов`язки цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.
Цивільний відповідач має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються цивільного позову, а також має право визнавати позов повністю чи частково або заперечувати проти нього. Цивільний відповідач повідомляється про прийняті процесуальні рішення в кримінальному провадженні, що стосуються цивільного позову, та отримує їх копії у випадках та в порядку, встановлених цим Кодексом для інформування та надіслання копій процесуальних рішень підозрюваному, обвинуваченому.
Як убачається з матеріалів провадження, у рамках кримінального провадження № 12020100060001244 від 18 березня 2020 року потерпілим ОСОБА_9 було заявлено цивільний позов до ОСОБА_8 .
Відповідно до ст. 62 КПК України ОСОБА_8 у цьому кримінальному провадженні є цивільним відповідачем.
Системне тлумачення законодавства дає підстави вважати, що апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана лише у випадках, передбачених процесуальним законом та особою, інтересів якої це рішення стосується.
Отже, цивільний відповідач, у силу п. 9 ч. 1 ст. 393 КПК України, має право на апеляційне оскарження рішення слідчого судді, ухваленого з метою забезпечення цивільного позову, оскільки питання, які виникають під час вирішення цивільного позову, безумовно стосуються прав та інтересів як цивільного позивача, так і цивільного відповідача.
Ураховуючи вищевказане,колегія суддів вважає, що ОСОБА_8 , який відповідно до матеріалів провадження є цивільним відповідачем, наділений правом апеляційного оскарження ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно з метою забезпечення цивільного позову, а тому рішення суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги ОСОБА_8 на підставах, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України, є необґрунтованим. При цьому відношення цивільного відповідача до майна, на яке ухвалою слідчого судді було накладено арешт, апеляційний суд міг перевірити лише в ході судового розгляду.
Допущене апеляційним судом порушення вимог кримінального процесуального закону згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України є істотним, оскільки перешкодило ухваленню законного та обґрунтованого судового рішення.
Разом з тим колегія суддів погоджується з висновками апеляційного суду щодо необхідності повернення апеляційної скарги приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_10 з підстав, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК України, оскільки вказана особа не є учасником цього кримінального провадження, не входить до переліку осіб, визначених ст. 393 КПК України, а вирішення цивільного позову в цьому випадку не стосується її прав та інтересів.
Крім того, відповідно до ст. 424 КПК України ухвала слідчого судді не може бути предметом касаційного розгляду, а тому доводи касаційної скарги в частині необґрунтованості ухвали слідчого судді Судом не перевіряються.
За таких обставин колегія суддів вважає, що касаційна скарга представника цивільного відповідача ОСОБА_8 – адвоката ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а ухвала апеляційного суду відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України – скасуванню в частині повернення апеляційної скарги ОСОБА_8 з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
Під час нового розгляду в суді апеляційної інстанції суд повинен, використовуючи усі процесуальні можливості, керуючись вимогами процесуального закону, ретельно перевірити доводи апеляційної скарги цивільного відповідача ОСОБА_8 , надати на них вичерпну відповідь та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення, яке буде відповідати вимогам чинного законодавства України.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу представника цивільного відповідача ОСОБА_8 – адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 13 травня 2020 рокув частині повернення апеляційної скарги ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                              ОСОБА_2                                    ОСОБА_3