ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 грудня 2020 р.	Справа № 440/2998/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Макаренко Я.М. ,
за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 27.07.2020 року, головуючий суддя І інстанції: О.В. Гіглава, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава,  36039  по справі № 440/2998/20
          за позовом         ОСОБА_1  
          до        Полтавської обласної державної адміністрація ,        Комунальної бюджетної установи "Обласний контактний центр" Полтавської обласної ради ,        Головного управління Національної поліції в Полтавській області                
          про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду  з позовом до Полтавської обласної державної адміністрації, Комунальної бюджетної установи "Обласний контактний центр" Полтавської обласної ради, Головного управління Національної поліції в Полтавській області, в якому просив суд: 
- визнати протиправною бездіяльність Полтавської обласної державної адміністрації, Комунальної бюджетної установи "Обласний контактний центр" Полтавської обласної ради, Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо неналежного розгляду звернення ОСОБА_1 від 17.03.2020, поданого через Урядовий контактний центр реєстраційний №ФИ-10398680;
- визнати протиправною бездіяльність Полтавської обласної державної адміністрації, Комунальної бюджетної установи "Обласний контактний центр" Полтавської обласної ради, Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо невжиття відповідних заходів реагування по обставинам, викладеним у зверненні ОСОБА_1 від 17.03.2020, поданому через Урядовий контактний центр реєстраційний №ФИ-10398680;
- визнати протиправною бездіяльність Полтавської обласної державної адміністрації, Комунальної бюджетної установи "Обласний контактний центр" Полтавської обласної ради, Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо ненадання відповіді на звернення ОСОБА_1 від 17.03.2020, поданого через Урядовий контактний центр реєстраційний №ФИ-10398680, за підписом голови Полтавської обласної державної адміністрації, директора Комунальної бюджетної установи "Обласний контактний центр", начальника Головного управління Національної поліції в Полтавській області;
- зобов`язати Полтавську обласну державну адміністрацію, Комунальну бюджетну установу "Обласний контактний центр" Полтавської обласної ради, Головне управління Національної поліції в Полтавській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 реєстраційний №ФИ-10398680 від 17.03.2020, вжити заходів реагування з урахуванням обставин, встановлених судом, та подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.   
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 27.07.2020 року закрито провадження у справі.
Не погодившись з  ухвалою суду  першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги. 
В  обґрунтування    вимог    апеляційної     скарги   позивач  посилається   на порушення судом першої інстанції, при прийнятті ухвали, норм матеріального  та процесуального права, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі. Зазначив, що оскаржувана ухвала винесена з порушенням ст.ст.  6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  та в супереч сталій практиці Європейського суду з прав людини.  
Відповідачі подали відзиви на апеляційну скаргу, в яких вони, наполягаючи на законності та обгрунтованості ухвали суду першої інстанції, просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.  
В судове засідання сторони не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином. Представниками Полтавської обласної державної адміністрації, Комунальної бюджетної установи "Обласний контактний центр" Полтавської обласної ради надано клопотання про розгляд справи без їх участі за наявними у справі  матеріалами.  
Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності сторін. 
Згідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, колегія суддів, враховуючи неявку у судове засідання всіх учасників справи,  вважає за можливе фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювати.
Колегія  суддів,  заслухавши суддю-доповідача,  перевіривши ухвалу суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали  справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі,  виходив з того, що позов не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки заявлені вимоги пов`язані з оскарженням процесуальних дій та бездіяльності слідчих органів, розгляд яких можливий лише у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" вказав, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, "встановлений законом".
Отже, поняття "суд, встановлений законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність посадових осіб органів місцевого самоврядування, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені відповідно до частини другої статті 55 Конституції України.
Відповідно до частин першої та другої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та    нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункти 1, 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).
Вжитий у Кодексі адміністративного судочинства України термін "суб`єкт владних повноважень" означає: орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
За приписами частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переподати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.   
Отже, до юрисдикції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Згідно з пунктом 2 частини другої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.
Як слідує зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 , 17.03.2020 останній направив через Урядовий контактний центр до Полтавської обласної державної адміністрації звернення №ФИ-10398680, в якому зазначив, що в провадженні СВ Полтавського РВП перебуває кримінальне провадження №120171703000001088. Станом на 17.03.2020 повідомлення про підозру ОСОБА_2 не оголошено, обвинувальний акт до суду не направлено, що є порушенням розумних строків та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, адже справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку є основним принципом вказаної статті. Українці можуть вимагати у держави компенсації за неякісне проведення розслідування по кримінальних провадженнях. У зв`язку з викладеним, ОСОБА_1 просив Полтавську обласну державну адміністрацію в межах повноважень провести відповідні перевірки матеріалів кримінального провадження №120171703000001088 та вирішити питання про надання йому державної компенсації в розмірі 1000000 мільйонів гривень за неякісне проведення досудового розслідування, допущення порушення розумних строків досудового розслідування, винесення незаконної постанови про закриття провадження - з урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду справа №916/1423/17. Також окремо у зверненні ОСОБА_1 просив вжити заходів, направлених на закінчення досудового розслідування матеріалів кримінального провадження №120171703000001088 з оголошенням повідомлення про підозру ОСОБА_2 .           
Матеріали справи свідчать про те, що оскільки у зверненні ОСОБА_1 було порушено питання неналежного розслідування кримінального провадження №120171703000001088, вказане звернення 18.03.2020 о 17:51 було направлене електронною поштою Комунальної бюджетної установи "Обласний контактний центр" Полтавської обласної ради Call-centre@adm-pl.gov.ua до ГУНП в Полтавській області на електронну пошту: zvern.polt@pl.npu.gov.ua.     
Листом слідчого відділу ГУНП в Полтавській області від 06.04.2020 ОСОБА_1 , зокрема, повідомлено, що стан досудового розслідування у кримінальному провадженні №12015170300001109 (до якого 14.02.2020 рішенням процесуального прокурора приєднано кримінальне провадження №120171703000001088) перебуває на контролі слідчого управління ГУНП в Полтавській області. У кримінальному провадженні проводяться слідчі (розшукові) дії, направлені на прийняття обґрунтованого процесуального рішення. Зокрема, органом досудового розслідування повторно ініційовано направлення запиту про міжнародну допомогу та у порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, отримано ряд ухвал про надання тимчасового доступу до речей та документів, які знаходяться у володінні "WM Transfer Ltd", відповідальною керуючою компанією якої є міжнародна адвокатська компанія UAB "DEED BALTIC" адреса: V.Kudirkos str. 18A-1, LT-0315, Vilniys. Lithuania. Стосовно державної компенсації, про яку зазначав заявник у своєму зверненні, роз`яснено, що ст.56 Конституції України гарантовано право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. З приводу ініціювання повторної службової перевірки та притягнення до відповідальності окремих працівників Полтавського РВП Полтавського ВП роз`яснено, що службові розслідування в органах та підрозділах ГУНП в Полтавській області проводяться на підставі Закону України "Про дисциплінарний статут Національної поліції України" на засадах неупередженості та рівності всіх поліцейських перед законом незалежно від займаної посади, спеціального звання, наявних у них державних нагород та заслуг перед державою. Таким чином, службове розслідування було проведене з дотриманням всіх вимог чинного законодавства, тому підстав для дослідження обставин, зазначених заявником у зверненні, на даний час не вбачається. 
Отже,  аналіз суті позовних вимог свідчить про те, що предметом позову у цій справі є оскарження бездіяльності відповідачів щодо неналежного розгляду звернення позивача від 17.03.2020 №ФИ-10398680, не вжиття належних заходів реагування по фактам, викладеним у зверненні, а також ненадання відповідей на звернення за підписом голови Полтавської обласної державної адміністрації, директора Комунальної бюджетної установи "Обласний контактний центр", начальника Головного управління Національної поліції в Полтавській області.
Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що  зі змісту самого звернення від 17.03.2020 №ФИ-10398680 вбачається, що заявник фактично піднімає у ньому питання щодо тяганини у кримінальному провадженні №120171703000001088, просить провести перевірку матеріалів вказаного кримінального провадження, вжити заходів щодо його завершення, а також надання компенсації за неякісне проведення досудового розслідування.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 23.05.2001 №6-рп/2001 кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів.
Відповідно до пункту 14 частини першої статті 92 Конституції України організація і діяльність прокуратури, нотаріату, органів досудового розслідування, органів і установ виконання покарань визначаються виключно законами.
Згідно з частиною першою статті 1, частиною першою статті 4 Кримінального процесуального кодексу України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне провадження на території України здійснюється з підстав та в порядку, передбачених цим Кодексом, незалежно від місця вчинення кримінального правопорушення.
Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 10 частини першої статті 3 Кримінального процесуального кодексу України).
Оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування визначено параграфом 1 глави 26 Кримінального процесуального кодексу України.
Положеннями частини першої статті 303 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: 1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування; 2) рішення слідчого, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження; 3) рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником; 4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження; 5) рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою; 6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом; 7) рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) додати у встановлений судом строк звіт про судового рішення.   
Також частинами другою та третьою статті 303 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314 - 316 цього Кодексу. Під час підготовчого судового засідання можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, передбачені пунктами 5 та 6 частини першої цієї статті.
При цьому, відповідно до частини першої статті 306 Кримінального процесуального кодексу України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.
Отже, вчинення дій під час кримінального провадження, зокрема, щодо повідомлення про початок досудового слідства та вчинення інших процесуальних дій, які слідчий та прокурор зобов`язані вчинити у визначений КПК України строк та спосіб, порядку розголошення інформації про вчинені гласні та негласні слідчі дії, порядок проведення яких врегульовано нормами Кримінального процесуального кодексу України, можливе в порядку кримінального судочинства.
Як слідує з матеріалів справи, 14.02.2020 рішенням процесуального прокурора кримінальне провадження №120171703000001088 приєднане до кримінального провадження №12015170300001109 і ОСОБА_1 є стороною у вказаному кримінальному провадженні, а саме, потерпілим.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що захист прав позивача, з урахуванням обов`язковості дотримання вимог частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, вимагає від адміністративного суду, до якого надійшов позов, перевіряти та надавати оцінку обставинам дотримання відповідним органом Національної поліції України приписів, встановлених Кримінальним процесуальним кодексом України, які не властиві адміністративному суду.
Конституційний Суд України у своєму рішенні від 23.05.2001 №6-рп/2001 зазначив, що захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому КПК України, оскільки діяльність посадових осіб як і діяльність суду, має свої особливості, не належить до сфери управлінської сфери.
Аналогічний висновок зроблено Конституційним Судом України у рішенні від 14.12.2011 №19-рп/2011, в якому зазначено, що з метою реалізації положень статті 55 Конституції України та недопущення обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина у разі оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності прокурора, слідчого, органу дізнання стосовно заяв і повідомлень про вчинені або підготовлювані злочини такі скарги суди повинні розглядати аналогічно до порядку оскарження до суду рішень і дій прокурора, слідчого, органу дізнання, встановленого КПК України.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що спір, який виник між сторонами в цій справі, підлягає розгляду в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.
У свою чергу, статтею 3 Закону України "Про звернення громадян" встановлено, що скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
Статтею 4 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.
За правилами статті 12 вищезазначеного Закону, дія цього Закону не поширюється на порядок розгляду заяв і скарг громадян, встановлений кримінальним процесуальним, цивільно-процесуальним, трудовим законодавством, законодавством про захист економічної конкуренції, законами України "Про судоустрій і статус суддів" та "Про доступ до судових рішень", Кодексом адміністративного судочинства України, законами України "Про запобігання корупції", "Про виконавче провадження".
Суд зауважує, що заяви, клопотання, скарги учасників кримінального провадження, пов`язані з розглядом кримінальної справи, вирішуються в порядку, встановленому главою 28 Кримінального процесуального кодексу України.
З урахуванням вищевикладеного, судова колегія вважає правомірним та обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що оскільки звернення ОСОБА_1 від 17.03.2020 №ФИ-10398680 фактично стосувалося питання неналежного розслідування кримінального провадження №120171703000001088, та як наслідок, дотримання прав останнього, який має статус потерпілого у вказаному кримінальному провадженні, останнє не підлягало розгляду у порядку, визначеному Законом України "Про звернення громадян".
При визначенні юрисдикції у випадку оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень має значення, в тому числі, і предмет спору. У разі, коли він виник чи пов`язаний з кримінальним провадженням, то на такі правовідносини юрисдикція адміністративних судів не поширюється.
З огляду на викладене,  суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що поданий ОСОБА_1 позов не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, оскільки заявлені ним вимоги пов`язані з оскарженням процесуальних дій та бездіяльності слідчих органів, розгляд яких можливий лише у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України.
Отже, вирішення даного спору не відноситься до юрисдикції адміністративних судів, що, у свою чергу, виключає розгляд справи в порядку адміністративного судочинства.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.   
Таким чином, колегія суддів переглянувши ухвалу суду першої інстанції, вважає, що при її прийнятті суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала Полтавського окружного адміністративного суду від 27.07.2020 року по справі  № 440/2998/20 прийнята з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для її скасування не виявлено.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 27.07.2020 року по справі № 440/2998/20  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	       	В.А. Калиновський	
Судді	                 	З.О. Кононенко    Я.М. Макаренко   	
Повний текст постанови складено  24.12.2020 року