ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 662/1364/19 Головуючий у І інстанції Решетов В.В.
Номер провадження 22-ц/819/1086/20 Доповідач Семиженко Г.В.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 вересня 2020 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Семиженка Г.В.,
суддів: Базіль Л.В.,
Чорної Т.Г.,
секретар Геленко А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області, ухваленого 22 травня 2020 року під головуванням судді Решетова В.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності та встановлення факту проживання однією сім`єю, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи Служба у справах дітей Новотроїцької районної державної адміністрації Херсонської області, Орган опіки та піклування Сиваської селищної ради Новотроїцького району Херсонської області, про усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні житловим будинком шляхом виселення,
       ВСТАНОВИВ:        
у червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом у якому просила:
-встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у селищі Сиваське Новотроїцького району Херсонської області однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
-визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову посилалася на те, що вона з січня 2018 року почала проживати з відповідачем однією сім`єю у належному їй житловому будинку АДРЕСА_2 , разом із сторонами проживали діти позивачки від першого шлюбу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , шлюб з колишнім чоловіком ОСОБА_5 було розірвано у 2013 році, спільних дітей сторони не мають, вказаний житловий будинок належить позивачці та її колишньому чоловіку на праві спільної сумісної власності, проте знаходиться під арештом у зв`язку із заборгованістю батька її дітей по аліментам, через що вони з відповідачем вирішили придбати для нової сім`ї інше житло у цьому ж населеному пункті, за час спільного проживання і ведення спільного господарства сторони заощадили незначну суму грошових коштів, більшу їх частину для придбання житла надали їхні родичі, факт, що сторони на час придбання будинку проживали разом та вели спільне господарство, підтверджується довідкою Сиваської селищної ради від 05 червня 2019 року та актом депутата вказаної ради від 05 червня 2019 року, показами свідків, у травні 2018 року сторони домовилися з ОСОБА_6 , яка на той час була власником житлового будинку АДРЕСА_1 , про купівлю будинку та 30 травня 2018 року у приватного нотаріуса у місті Генічеську уклали договір купівлі-продажу цього будинку, пошук якого, перемовини про його купівлю та оформлення договору купівлі-продажу з продавцем, сторони здійснювали разом, за домовленістю сторін покупцем у договорі було вказано відповідача, останній не заперечував, що дане майно буде належати їм на праві спільної сумісної власності в рівних частках, ніяких додаткових письмових угод сторони не укладали, після нотаріального посвідчення угоди вони продовжували проживати у житловому будинку АДРЕСА_2 , а у придбаному будинку розпочали ремонтні роботи, поступово перевезли всі меблі із житлового будинку АДРЕСА_2 , демонтували у ньому ламінат, лінолеум та застосували його у придбаному будинку, у якому з жовтня місяця стали проживати, у березні 2019 року відповідач заявив, що він є одноосібним власником житла та став вимагати від позивачки звільнити житловий будинок разом із дітьми.
ОСОБА_2 26 липня 2019 року звернувся до суду із зустрічною позовною заявою, у якій просив усунути перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні житловим будинком АДРЕСА_1 , належним йому на праві приватної власності, шляхом виселення ОСОБА_1 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з вище вказаного житлового будинку та відшкодувати судові витрати.
В обґрунтування зустрічного позову посилався на те, що відповідно до договору купівлі-продажу та витягу з Державного реєстру речових прав від 29 травня 2018 року він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 та її двоє дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають у його будинку, на вимоги покинути будинок, оскільки у ОСОБА_1 є свій будинок АДРЕСА_3 , у якому останні зареєстровані, у добровільному порядку відмовляється, 05 червня 2019 року позивач звертався до правоохоронних органів про її виселення, зазначає, що спільного господарства та спільного бюджету сторони не ведуть, відповідачка та її діти ніколи не були членами його сім`ї.
Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 22 травня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено, ухвалено усунути перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні ОСОБА_2 житловим будинком АДРЕСА_1 , належного йому на праві приватної власності, шляхом виселення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 з житлового будинку АДРЕСА_1 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з посиланням на незаконність та необґрунтованість рішення суду просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити з підстав, що у ньому зазначені, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити.
В обґрунтування скарги покликалася на те, що фактично викладені у рішенні суду висновки ґрунтувалися на поясненнях сторін, так як переконливих доказів в обґрунтування своїх вимог і заперечень ОСОБА_2 не надав, а її доводи були відхилені, покази свідків з обох сторін як вказано у рішенні суд першої інстанції до уваги не прийняв, резолютивна частина рішення суду не зовсім відповідає його описовій частині, суд першої інстанції не зазначив мотивованої оцінки кожного аргументу наведеного учасниками справи та прийшов до помилкового висновку про відмову ОСОБА_1 у позові, не надав оцінки фактам та не з`ясував у якому статусі відповідач на початку 2018 року вселився у житловий будинок, у якому позивачка проживала разом із своїми неповнолітніми дітьми, відповідач у своїх показах визнає, що на початку 2018 року вселився до будинку позивачки, використовуючи при цьому чітке правове визначення «став проживати», що і відобразив суд першої інстанції у своєму рішенні, не зважаючи на визнання відповідачем факту його проживання у житловому будинку позивачки з початку 2018 року усупереч вимогам закону судом першої інстанції підстави його вселення з`ясовано не було, не визначено у рішенні характеру їх подальших взаємовідносин, усупереч обставинам справи суд першої інстанції безпідставно став трактувати факти на користь відповідача, у судовому засіданні відповідач жодним чином не намагався спростувати покази свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які характеризували відносини сторін як сімейні, суд не вказав, у чому полягає невідповідність вказаних свідчень іншим обставинам справи і якими доказами вони спростовуються, а лише обмежився загальним формулюванням про критичне до них відношення через їх зацікавленість у вирішенні справи, свідки з боку відповідача ОСОБА_9 і ОСОБА_10 також підтвердили суду, що позивачка та відповідач проживали разом у будинку АДРЕСА_2 та під час їх спільного проживання відповідач висловив намір купити житло, хоча до цього хотів купити лише автомобіль, що повністю співпадає з свідченнями позивачки щодо обставин, які передували прийняттю ними саме такого рішення, суд першої інстанції з недовірою віднісся до пояснень свідків в одній їх частині щодо спільного проживання, однак прийняв до уваги покази свідків відповідача та пояснення останнього в частині наявних у нього особистих коштів для придбання будинку, у придбаний сторонами спірний житловий будинок позивачка та її діти могли вселитися не інакше, як члени сім`ї власника житлового будинку, так як жодних доказів, які б вказували на укладення договору найму спірного житла, матеріали справи не містять, суд першої інстанції не прийняв до уваги обґрунтовані належними доказами твердження позивачки про наявність у сторін сімейних відносин, іншого правового статусу користувача спірного житла не визначив, не вказав у рішенні фактів, які б свідчили про вчинення з боку позивачки перешкод у користуванні житлом відповідачу, у разі виселення її з дітьми їй немає куди вселятися, так як житловий будинок АДРЕСА_2 не придатний для проживання без попереднього проведення у ньому капітального ремонту, що потребує значних витрат, які позивачка не може здійснити через економічну кризу у державі та необхідність забезпечення своїх неповнолітніх дітей.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
У клопотанні Сиваська селищна рада Новотроїцького району Херсонської області просила розглянути справу без участі представника.
У судовому засіданні при апеляційному розгляді справи сторони свої процесуальні позиції підтримали, ОСОБА_1 наполягала на задоволенні скарги, ОСОБА_2 та його представник адвокат Калімбет Т.А. щодо вимог скарги заперечували, представник третьої особи Томашевська Т.А. покладалася на розсуд суду.
ОСОБА_1 пояснила, що з ОСОБА_2 зустрічалися з 2016 року, з січня 2018 року стали проживати разом у її будинку однією сім`єю, між відповідачем та позивачкою з її дітьми складалися добрі стосунки, спільно вирішили придбати новий будинок, разом підшукали та придбали його з оформленням на ОСОБА_2 , так як вона йому довіряла, останнім ще у 2017 році була отримана позика на підприємстві, де він працює, також позичали гроші на купівлю будинку, до придбаного будинку перевезли меблі, ламінат та лінолеум з її будинку по АДРЕСА_2 , у березні 2019 року стосунки сторін зіпсувалися, ОСОБА_2 став вимагати виселення її та дітей із будинку з посиланням на належність його тільки йому, з квітня 2019 року він проживає у батьків.
ОСОБА_2 пояснив, що дійсно з січня 2018 року періодично проживав у будинку ОСОБА_1 , загалом близько двох місяців, не вважає, що проживав однією сім`єю, хоча харчувалися разом, він лагодив елементи будинку, мав намір з іншою стороною створити сім`ю, у травні 2019 року придбали вказаний у позові будинок та згодом разом з іншою стороною та її дітьми переїхали до нього, до придбаного будинку перевезли меблі, лінолеум та ламінат з будинку ОСОБА_1 , будинок було придбано на особисті кошти ОСОБА_2 у його власність, ОСОБА_1 була присутньою у нотаріуса при оформленні будинку, у березні 2019 року посварилися через те, що він зробив їй пропозицію одружитися, а вона відмовила.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається і сторонами не заперечується, що вони з початку 2018 року спільно проживали у вказаному у позові будинку ОСОБА_1 , а потім у придбаному на ім`я ОСОБА_2 будинку АДРЕСА_1 до 1 квітня 2019 року, в іншому шлюбі у цей час не перебували.
Аналізуючи характер взаємин сторін на підставі їх же пояснень, які збігаються в цій частині з іншими доказами у справі, можна зробити стверджувальний висновок щодо їх проживання у вказаний у позові період однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
Правовою метою встановлення даного факту для ОСОБА_1 є підтвердження права власності на 1/2 частину придбаного під час спільного проживання на ім`я іншої сторони будинку за договором купівлі-продажу від 29 травня 2018 року, проте на користь доводів ОСОБА_2 у даному випадку про те, що зазначений будинок був придбаний ним особисто за кошти, отримані до спільного проживання з іншою стороною, свідчать довідки про його доходи від Товариства з обмеженою відповідальністю «Світанок» у якості заробітної плати та договір безвідсоткової позики в 27000 гривень № 35 від 01 жовтня 2017 року між вказаним товариством та ОСОБА_2 , зазначені доходи є достатніми для придбання житлового будинку за вказаною у договорі вартістю 41607 гривень, отже в силу положень п. 3) ч. 1 ст. 57 СК України будинок АДРЕСА_1 є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , а не спільною сумісною власністю сторін, протилежні доводи позову ОСОБА_1 свого об`єктивного підтвердження у судовому засіданні не знайшли.
Разом з тим встановлення факту спільного проживання сторін однією сім`єю має правове значення для вирішення вимоги зустрічного позову ОСОБА_2 про виселення з належного йому будинку ОСОБА_1 разом з її неповнолітніми дітьми, оскільки сторони проживали однією сім`єю як у попередньому будинку по АДРЕСА_3 , так у такій же якості вселилися і до придбаного будинку по АДРЕСА_3 , в силу приписів ст. 156 ЖК України, за якими члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, вимога зустрічного позову задоволена бути не може.
За приведених обставин колегія суддів приходить до висновку про невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам щодо його законності та обґрунтованості в частині задоволення зустрічного позову та відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду у вказаних частинах скасувати з ухваленням нового судового рішення. 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 376, 381 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 22 травня 2020 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 та в частині відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу скасувати.
ОСОБА_2 у задоволенні позову відмовити.
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково, встановити факт проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у селищі Сиваське Новотроїцького району Херсонської області однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2018 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, її повний текст буде складено 06 жовтня 2020 року і з цього дня протягом тридцяти днів на постанову може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Г.В. Семиженко
Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _  Л.В. Базіль
_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Т.Г. Чорна