ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

02 грудня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/4381/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів:          головуючого - судді  Мельника В.В. (доповідач),
                                                  суддів:  Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,     
за участю секретаря судового засідання Царьової Н.П.,
розглянувши у відкритому 
судовому засіданні в м. Дніпрі 
апеляційну скаргу                               представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Меламеда Вадима Борисовича

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року (головуючий суддя – Боженко Н.В.) в адміністративній справі

за позовом                                         представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Меламеда Вадима Борисовича

до                                                   Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про                                                   визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
Представник позивача ОСОБА_1 (далі - Позивач) - адвокат ОСОБА_2 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі – Відповідач), в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, що полягає у не розгляді заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії (поданої 19.03.2018 р.);
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області належним чином розглянути повторно подані документи 12.03.2019 р. та винести рішення про призначення пенсії ОСОБА_1 (відповідно до особистої заяви ОСОБА_1 , поданої Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 19.03.2018 р. з врахуванням повторно поданих документів 12.03.2019 р.), згідно вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
В обґрунтування позовної заяви зазначено про те, що представник Позивача звернувся до Відповідача 19.03.2018 року із заявою про призначення пенсії, однак листом від 23.03.2018 р. останній відмовив у призначенні пенсії Позивачу. Дана відмова була оскаржена до суду, однак рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року по справі №0440/6676/18, яке набрало законної сили 23.11.2018 року, в задоволенні позовних відмовлено. Після чого, 12 березня 2019 року представник Позивача повторно звернувся до Відповідача з відповідними оригіналами необхідних для призначення пенсії документів та подав нотаріально засвідчені копії цих документів для нового розгляду заяви про призначення пенсії, поданої 19.03.2018 року. У відповідь на звернення Позивача, Відповідачем направлено лист від 19.03.2019 року за № 525/03-09/26, яким відмовлено у новому розгляді заяви, посилаючись не те, що знову розглядати звернення Позивача не має законних підстав. З огляду на вказані обставини, представник Позивача просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року по справі №160/4381/20 в задоволенні адміністративного позову представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Меламеда Вадима Борисовича до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – відмовлено (т. 1, а.с. 195-197).
Представник Позивача, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку (т. 1, а.с. 202-211).
В апеляційній скарзі представник Позивача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що суд першої інстанції помилково розглянув питання призначення пенсії, а не необхідності розгляду заяви про призначення пенсії та постановлення Відповідачем рішення за результатами такого розгляду, в результаті чого дійшов до помилкового висновку та відмовив у задоволенні позову. 
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Мотивуючи відзив Відповідач зазначив про те, що із заявою про призначення пенсії за віком представник Позивача звертався лише 19.03.2018 року, при цьому у 2019 році останнім жодних заяв про призначення пенсії за віком не подавалось. Крім того, Відповідач вказав і про те, що за результатами розгляду заяви представника Позивача, поданої 19.03.2018 року, було прийнято відповідне рішення, правомірність якого підтверджена рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року по справі №0440/6676/18, яке набрало законної сили 23.11.2018 року, тому, на думку останнього, підстав для повторного розгляду заяви Позивача від 19.03.2019 року у Відповідача не було.
19 листопада 2020 року за вх. №56565/20 на адресу суду апеляційної інстанції надійшла заява представника Позивача про розгляд справи №160/4381/20 без участі ОСОБА_1 та її представників.
26 листопада 2020 року за вх. №57780/20 на адресу суду апеляційної інстанції надійшло клопотання Відповідача про розгляд справи №160/4381/20 без участі Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області.
Учасники справи, які були належним чином сповіщені про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання своїх представників не направили, про причини їх неявки суд не сповістили.
Клопотань від учасників справи про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходило.
За таких обставин, колегія суддів ухвалила розглянути справу без участі представників учасників справи та без фіксування судового засідання технічними засобами у відповідності до ч. 4 ст. 229, ч. 2 ст. 313 КАС України.
Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, посвідчення особи № НОМЕР_1 , видане відділення МВС в м. Бер Шева 26.02.2009 р.,  ІПН НОМЕР_2 .
21.10.1996 р. Позивач виїхав з України за кордон на постійне місце проживання з постановкою на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль.
19 березня 2018 року представник Позивача звернувся до Відповідача із заявою по призначення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії за віком.
Листом №606/02-06/21 від 23.03.2018 року Відповідач відмовив у призначенні пенсії ОСОБА_1 з огляду на те, що останньою не подано документів, які б підтверджували факт реєстрації або фактичного проживання ОСОБА_1 на території України.
Не погоджуючись з відмовою Відповідача у призначенні пенсії за віком на підставі заяви від 19 березня 2018 року, представник Позивача звернувся до суду з позовом.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.10.2018 року у справі №0440/6676/18 відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного Фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , викладене в відмові Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №606/02-06/21 від 23.03.2018 р.; визнання бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо не призначення пенсії – протиправною; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 19.03.2018 р. (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів, оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не мало правових підстав для призначення пенсії ОСОБА_1 за відсутності документів на підтвердження факту реєстрації або проживання позивача на території України.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.10.2018 року у справі №0440/6676/18 набрало законної сили 23.11.2018 року.
12 березня 2019 року представник Позивача направив Відповідачу лист за вих. №4252, в якому просив розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.03.2018 року про призначення пенсії за віком заново, з урахуванням висновків сулу у справі №0440/6676/18. До вказаного листа представник Позивача додав: нотаріально засвідчену копію довіреності представників ОСОБА_1 , нотаріально засвідчену копію ІПН ОСОБА_1 , нотаріально засвідчену копію посвідчення особи ОСОБА_1 , копію рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від  23.10.2018 року у справі №0440/6676/18 (т. 1, а.с. 68-69).
Листом від 19.03.2019 р. за вих. №525/03-09/26 Відділом з питань призначення перерахунків пенсій №5 управління застосування Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, надано відповідь представнику Позивача, якою з посиланням на Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.10.2018 р. у справі № №0440/6676/18, повідомлено, що звернення ОСОБА_1 від 19.03.2018 р. про призначення пенсії за віком заново розглядати не має законних підстав(т. 1, а.с. 71).
Не погоджуючись з відмовою Відповідача у повторному розгляді заяви Позивача від 19.03.2018 року, представник Позивача звернувся із позовом до суду у даній справі.
Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що до звернення Позивача від 12.03.2019 року не було додано документів, які б підтвердили факт реєстрації або проживання ОСОБА_1 на території України, тому з огляду на рішення суду першої інстанції у справі №№0440/6676/18, відповідач правомірно відмовив Позивачу у повторному розгляді заяви від 19.03.2018 року про призначенні пенсії за віком.
Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1, ч. 2, ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі – Закон №1058-IV) заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
Аналогічні положення містяться в п. 1.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005  №22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі – Порядок №22-1), відповідно до якого заява про призначення пенсії непрацюючим особам, а також членам сім`ї у зв`язку з втратою годувальника подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до управління Пенсійного фонду України у районі, місті, районі у місті, об`єднаного управління (далі - орган, що призначає пенсію) за місцем проживання (реєстрації).
Згідно з п. 1.6 Порядку №22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
Відповідно до п. 1.7. Порядку №22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.
У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.
Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.
З аналізу вищенаведеного випливає те, що підставою для призначення пенсії за віком є заява громадянина України (з відповідними додатками), подана до територіального органу Пенсійного фонду в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення ним пенсійного віку.
При цьому, суд апеляційної інстанції акцентує увагу на тому, що відповідно до положень Порядку №22-1 розгляд територіальним органом Пенсійного фонду додаткових документів до заяви про призначення пенсії, яких не вистачає для визначення права особи на призначення пенсії, передбачений у разі повідомлення заявника органом, що призначає пенсію, про необхідність подання відповідних документів.
З матеріалів справи встановлено, що заява Позивача від 19 березня 2018 року про призначення пенсії за віком була прийнята та розглянута Відповідачем без попереднього повідомлення Позивача про необхідність подання додаткових документів, за результатами її розгляду було прийнято відповідне рішення про відмову у призначенні пенсії за віком (т. 1, а.с. 51-52).
Таким чином, подання представником Позивача 12 березня 2019 року додаткових документів до заяви від 19 березня 2018 року про призначення пенсії за віком не є підставою для повторного розгляду такої заяви, оскільки:
- приймаючи заяву від 19 березня 2018 року Відповідач попередньо не повідомляв Позивача про необхідність подання додаткових документів;
- за результатами розгляду заяви від 19 березня 2018 року Відповідачем вже прийнято рішення, правомірність якого підтверджена рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.10.2018 року у справі №0440/6676/18 (набрало законної сили 23.11.2018 року).
Приймаючи рішення по суті заявлених апеляційних вимог, колегія суддів бере до уваги і те, що після прийняття рішення Дніпропетровським окружним адміністративним судом від 21.10.2018 року у справі №0440/6676/18, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено, остання (особисто або через представника) повторно не зверталась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком (з відповідними додатками).
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що Відповідач не допустив протиправної бездіяльності щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії, поданої 19.03.2018 р., що, у свою чергу, свідчить про відсутність підстав у останнього для повторного розгляду такої заяви з урахуванням додатково поданих документів представником Позивача 12.03.2019 року.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення у даній справі, необґрунтовано дійшов висновку про те, що представник Позивача повторно звернувся до Відповідача із заявою про призначення пенсії за віком 12 березня 2019 року, що свідчить про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, проте, такий висновок суду першої інстанції не призвів до неправильного вирішення справи по суті.
З огляду на вищевказане, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зміни мотивувальної частини рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року у справі №160/4381/20.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 310, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Меламеда Вадима Борисовича – задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року у справі №160/4381/20 – змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови Третього апеляційного адміністративного суду.
В решті рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року у справі №160/4381/20 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. 
В повному обсязі постанова складена  07 грудня 2020 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова