ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року	Львів	Справа № 300/2638/19 пров. № А/857/10364/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді                                   Курильця А.Р.,
суддів                                                       Мікули О.І., Пліша М.А.,  

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Оболонської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, - 

суддя в 1-й інстанції – Гундяк В.Д.,
час ухвалення рішення – 28.02.2020 року, 
місце ухвалення рішення – м.Івано-Франківськ,
дата складання повного тексту рішення – 28.02.2020 року, 

                                                   в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Оболонської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про задоволення позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що відповідач повинен мати в наявності запитувану інформацію, а відтак і зобов`язаний був надати її позивачу на відповідний запит. Таким чином посилання на відсутність такої інформації є  безпідставною. Також зазначає, що судом першої інстанції неправомірно покладено судові витрати на позивача, оскільки він є інвалідом 2 групи, що підтверджується матеріалами справи, а тому звільнений від сплати судового збору.
Учасники справи в судове засідання на виклик суду не з`явилися, хоча належним чином були повідомленні про місце та час розгляду справи, а тому колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу за їхньої відсутності в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Судом встановлено, що 18.11.2019 позивач звернувся до Оболонської сільської ради з 35 інформаційними запитами на публічну інформацію, в тому числі і запитом за №17, в якому просив надати копію детального звіту голови Оболонської сільської ради ОСОБА_2 за 2017 рік. 
У зв`язку з поданням позивачем 18.11.2019 року до Оболонської сільської ради 35 запитів про надання публічної інформації, останньою листом від 22.11.2019 за №347 позивача повідомлено, що дані запити потребують додаткового опрацювання, відповідь на них буде надана протягом 15 днів. 
В подальшому, на вищевказаний запит 10.12.2019, за підписом сільського голови  Куленича А.В., Оболонською сільською радою надано позивачу відповідь за №388 про відсутність у відповідача запитуваної інформації (а.с. 20-21).
Проте, вважаючи дії розпорядника інформації – Оболонської сільської ради щодо  недотримання встановленого п`ятиденного строку надання інформації на запит та ненадання публічної інформації протиправними, позивач звернувся до суду з  даним позовом.
Оцінюючи спірні правовідносини, що виникли між сторонами, апеляційний суд виходить з наступних міркувань.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес регулюються, крім вищенаведених положень Конституції України, також Законом України від 13.01.2011 № 2939-VI “Про доступ до публічної інформації” (далі - Закон № 2939-VI).
Відповідно до статті 5 Закону № 2939-VI доступ до публічної інформації забезпечується шляхом: систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях, на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет, на єдиному державному веб-порталі відкритих даних, на інформаційних стендах, будь-яким іншим способом; надання інформації за запитами на інформацію.
Згідно з частинами 1- 2 статті 19 Закону № 2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Відповідно до ч. 1, 2, 4 статті 20 Закону № 2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту.
У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
З матеріалів справи встановлено, що отримавши 18.11.2019 від позивача 35 запитів на публічну інформацію, відповідач, з дотриманням п`ятиденного терміну, листом від 22.11.2019 за №347, повідомив ОСОБА_1 , що дані запити потребують додаткового опрацювання, а відповідь на них буде надана протягом 15-ти днів.
В подальшому, 10.12.2019 відповідачем, в межах зазначеного 15-ти денного строку позивачу надано відповідь про відсутність в Оболонській сільській раді запитуваної інформації – детального звіту голови Оболонської сільської ради ОСОБА_2 за 2017 рік, а тому відповідно до приписів статті 20 вказаного Закону з врахуванням рішення про продовження строку розгляду запиту, відповідь на вищевказаний запит від 18.11.2019 позивачу надана з дотриманням терміну визначеного законодавством. 
Тому апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності позивача..
Щодо зобов`язання відповідача надати публічну інформацію - належно завіреної копії Детального звіту голови Оболонської сільської ради   ОСОБА_2 за 2017 рік, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 22 Закону 2939-VI передбачено право розпорядника інформації відмовити у задоволенні запиту з підстав, передбачених у ч. 1 наведеної норми, зокрема якщо розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач надав позивачу відповідь, в якій зазначив про відсутність у нього запитуваного Детального звіту голови Оболонської сільської ради   ОСОБА_2 за 2017 рік.
Таким чином, відповідач не ухилився від надання відповіді на інформаційний запита.
Визначальною ознакою публічної інформації є те, що вона має бути заздалегідь готовим, зафіксованим продуктом, отриманим або створеним лише суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх обов`язків та не бути знищеною після закінчення строків зберігання. Стосовно не суб`єктів владних повноважень, то вони можуть бути тільки розпорядниками такої інформації.
Колегією суддів встановлено, що підставою відмови у наданні інформації на запит стало те, що запитувана позивачем інформація - надання належно завіреної копії Детального звіту голови Оболонської сільської ради ОСОБА_2 за 2017 рік у відповідача відсутня, тобто не відображена та не задокументована на будь-яких носіях та не утворена в процесі виконання Оболонською сільською радою своїх повноважень.
У справі відсутня інформація про те, що запитуваний позивачем звіт сільського голови складався.
Щодо надання детального звіту сільського голови, то відповідно до ч. 1   ст. 26 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”   виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради заслуховуються звіти сільського, селищного, міського голови про діяльність виконавчих органів ради, у тому числі щорічного звіту про здійснення державної регуляторної політики виконавчими органами відповідної ради.
Згідно з ч. 11   ст. 59 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”   акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до   Закону України “Про доступ до публічної інформації”. Крім того, секретар сільської ради забезпечує оприлюднення проектів рішень ради відповідно до   Закону України “Про доступ до публічної інформації”   та інших законів, як це передбачено п. 4 ч. 3 ст. 50 Закону.
Слід зазначити, що звітування перед територіальною громадою відбувається на відкритій зустрічі з громадянами, є цілком логічним, щоб час і місце проведення цієї зустрічі були завчасно оголошені. Така інформація є публічною і не може бути обмеженою у доступі, виходячи з положень частини першої статті   1   та статті   5 Закону України “Про доступ до публічної інформації”.
Аналізуючи вищенаведені норми, апеляційний суд зазначає, що законодавство не передбачає детального регулювання процедури звітування сільського голови як перед радою, так і перед відповідною територіальною громадою, обмежуючись щодо останнього положенням про те, що   він не рідше одного разу на рік звітує про свою роботу перед територіальною громадою на відкритій зустрічі з громадянами.
Якщо питання деталізації процедури у випадку звітування сільським головою перед відповідною радою можна вирішити у регламенті ради, то вирішення цього питання аналогічним чином у випадку його звітування перед територіальною громадою не вбачається можливим.
Таким чином, беззаперечним є обов`язок сільського голови щодо звітування перед радою та територіальною громадою і така інформація, щодо процедури звітування, затвердження відповідною радою звіту тощо, є публічною.
Однак, враховуючи, що   Законом України “Про місцеве самоврядування в Україні”   не передбачено обов`язку   мати саме письмовий детальний звіт голови сільської ради, оскільки такий   міг бути поданий і в усній формі, відсутність його на день звернення позивача, не може бути наслідком   зобов`язання надати такий на запит особи.
В той же час, виконання сільським головою свого обов`язку щодо звітування чи бездіяльність щодо звітування не є предметом розгляду даної справи.
Аналізуючи вищевикладені норми, апеляційний суд зазначає, що покликання апелянта на те, що Оболонська сільська рада зобов`язана володіти і мати в наявності Детальний звіт голови Оболонської сільської ради   ОСОБА_2 за 2017 рік є хибним, тому що відсутність Детального звіту голови Оболонської сільської ради   ОСОБА_2 за 2017 рік на день звернення позивача, не може зумовлювати зобов`язання створити та надати такі протоколи на запит особи, за відсутності Детального звіту голови Оболонської сільської ради   ОСОБА_2 за 2017 рік. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду 25 червня 2019 року по справі № 9901/925/18 викладено правову позицію, згідно якої розпорядник може надати ту інформацію, яка вже існує і заздалегідь зафіксована на будь-яких носіях. Вжиття заходів для того, щоб створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит, не охоплюється поняттям доступу до публічної інформації, а тому не покладає на розпорядника (додаткових) зобов`язань та/або відповідальності за надання/ненадання запитувачу такої інформації.
Щодо судових витрат, віднесених на рахунок позивача, апеляційний суд зазначає наступне.
Суд першої інстанції не зазначив, які саме витрати віднесені на рахунок позивача.
Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що такі складаються виключно із витрат позивача на професійну правничу допомогу.
Відтак, виходячи із правил розподілу судових витрат, визначених статтею 139 КАС України, враховуючи обґрунтовану відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції правомірно поклав понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу на самого позивача.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду  -  без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 308,311,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

                                                     п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення  Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2020 року у справі № 300/2638/19 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	О. І. Мікула 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 11 листопада 2020 року