ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 р.	Справа № 520/3685/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Григорова А.М.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Чалого І.С. ,
за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Білова О.В., м. Харків, повний текст складено 24.06.20 року по справі № 520/3685/2020
          за позовом             ОСОБА_1  
          до            Міністерства  оборони України      третя особа            ІНФОРМАЦІЯ_1 
          про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, скасування протоколу,
ВСТАНОВИВ:
17.03.2020 р. ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міністерства  оборони України, в якому просив суд першої інстанції:  
- визнати протиправну бездіяльність Міністерства оборони України, яка полягає у неприйнятті рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з підстав встановлення йому інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби;
- визнати протиправним та скасувати п.10 протоколу №130 від 04.10.2019 рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум, яким направлено документи ОСОБА_1 на доопрацювання;
- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення та нарахування одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 з підстав встановлення йому інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби згідно вимог ЗУ “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей” та в Порядку, затвердженому Постановою КМУ №975 від 25.12.2013, та Наказом Міністерства Оборони України №530 від 14.08.2014.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2020 року  залучено в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Харківський обласний військовий комісаріат. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від  24.06.2020 року адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) до Міністерства оборони України (просп. Повітрофлотський, буд. 6,м. Київ, 03168,          код ЄДРПОУ00034022) ), третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Харківський обласний військовий комісаріат, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, скасування протоколу – задоволено  частково. 
Визнано протиправним та скасовано п.10 протоколу №130 від 04.10.2019 Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум.
Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги згідно вимог Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей”.
В задоволенні інших позовних вимог – відмовлено. 
Міністерство оборони України, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2020 року у справі № 520/3685/2020 за позовом ОСОБА_1  до Міністерства оборони України, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, скасування протоколу, в частині задоволення позову, скасувати та прийняти постанову, якою відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог повністю. 
В обґрунтування заявлених вимог скарги посилається на те, що суб`єкт владних повноважень - Міністерство оборони України із рішенням суду першої інстанції не погоджується та вважає, що воно прийняте з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконного судового рішення по суті. Зазначає, що  позивач не надав жодного документу, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Вважає, що  позивачем було надано неповний пакет документів, чим було порушено вимоги                 п.1 і Порядку №975, у зв`язку з чим неможливо вирішити питання про право позивача (загалом) на отримання одноразової грошової допомоги та прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги. Зазначає, що за відсутності вказаних документів, неможливо визначити право позивача на отримання одноразової грошової допомоги. Вважає, що твердження позивача щодо підтвердження обставин поранення свідчать витяг із протоколу засідання ЦВЛК по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, а також висновок судово-медичного експерта, згідно яких поранення, контузія та захворювання позивача пов`язані із виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії. є безпідставним та необґрунтованим. Зазначає, що   про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи,  які суд першої інстанції вважає встановленими. не застосовано норми матеріального права, які необхідно було застосовувати, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову. Вказує, що документами, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), зокрема про те, що поранення (контузія, травма, каліцтво) не пов`язане з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення, не є наслідком учинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, можуть бути лише достовірні документи про причини і обставини одержання військовослужбовцем такого поранення. При цьому, неподання особою, яка звернулася за призначенням одноразової грошової допомоги, документів, що свідчать про причини та обставини поранення (контузії, травми, каліцтва), не створює для Міністерства оборони України обов`язку щодо їх витребовувания. У контексті спірних правовідносин та обставин цієї справи, Міноборони вважає, що надані позивачем разом із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, копії документів                    не містять інформацію про обставини поранення позивача, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Посилається, що вищевказана правова позиція Міноборони повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду викладеною у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 822/220/18, адміністративне провадження № К/9901/58778/18 (№ в ЄДРСР 81047127). Зазначає, що враховуючи, що позивачем під час звернення до Міноборони за призначенням одноразової грошової допомоги не подано документів, що свідчать про причини та обставини поранення, розпорядником бюджетних коштів - Міністерством оборони України було прийнято рішення про повернення документів на доопрацювання. Посилається, що суд першої інстанції  грубо порушив не лише  норми процесуального права (ст.ст. 72, 77, 78 КАС України), а й міжнародно-правові стандарти, оскільки ненадання судом мотивів відхилення обґрунтованих аргументів сторін є прямим порушенням ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою гарантується забезпечення доступності правосуддя.   Крім того, посилається на приписи Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.50 р., ратифікованої Законом України від 17.07.97 р. та на правові позиції Європейського Суду з прав людини. Вважає, що  вказані обставини справи судом першої інстанції були проігноровані та              не досліджені, що свідчить про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими не застосовано норми матеріального права, які необхідно було застосовувати, що           є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.
20.10.2020 р. позивач, ОСОБА_1 , подав до суду апеляційної інстанції відзив  на апеляційну скаргу МОУ, в якому посилаючись на те, що судом першої інстанції було обґрунтовано скасовано рішення Комісії, оскільки п.11 Порядку 975 не передбачено подання документу, який визначає ступінь втрати працездатності у відсотках по захворюванню та по пораненню окремо, просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги Міністерства оборони України, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Учасники справи про дату час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштового відправлення. 
          Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ч.4 ст.229 КАС України.
            Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач   ОСОБА_1 , проходив військову службу у складі діючої армії під час бойових дій (виконання інтернаціонального обов`язку) в Демократичній Республіці Афганістан. 
Згідно витягу з протоколу № 388 від 06.02.2015 року засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень контузій, травм, каліцтв Міністерства оборони України поранення, травма, контузія та захворювання у позивача пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії.
Згідно довідки МСЕК від 15.03.2015 року позивачу встановлена ІІІ група інвалідності з 16.03.2015 року з причин поранення, травми та захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.
Згідно довідки МСЕК від 23.03.2017 року позивачу встановлена при повторному огляді також ІІІ група інвалідності з 21.03.2017 року з причин поранення, травми та захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.
18.08.2017 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою стосовно призначення йому виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності, пов`язаної із проходженням військової служби.
У листі від 20.09.2017 року, який був направлений позивачу від відповідача, зазначалося, що підстав для складання висновку щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги не має, оскільки позивач проходив військову службу у Прикордонних військах КДБ СРСР, і позивачем не наданий документ, що він проходив службу у ЗС України, а також позивачем не наданий документ про обставини поранення з цих підстав висновок складено не було.
Не погодившись з таким рішенням ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач оскаржив його в судовому порядку. Постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2017 року № 642/4834/17, яка набрала законної сили на підставі ухвали Харківського апеляційного адміністративного суду по справі № 642/4834/17, визнано бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка полягає в неподанні у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновку щодо виплати ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги передбаченої Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей”, Постановою КМ України 975 від        25.12.2013 року “Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги …” та Наказом Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014р. Зобов`язано ОСОБА_2 подати висновок (за формою Додаток 13 Наказу № 530) та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів Міністерства Оборони України про виплату ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги передбаченої Законом України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей” та Постановою КМ України 975 від      25.12.2013 року “Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги…” та Наказом Міністерства Оборони України № 530 від 14.08.2014 року. Зобов`язано ОСОБА_2 відповідно до ст. 267 КАС України       подати у 15 денний строк після набрання чинності рішення, звіт про виконання судового рішення. 
На виконання вищезазначеного судового рішення ІНФОРМАЦІЯ_1 направив до Міністерства оборони України пакет документів та висновок для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги.
Відповідно до п. 19 витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 23.03.2018 року № 31, позивачу відмовлено у нарахуванні та виплаті допомоги з тих підстав, що він проходив службу у Прикордонних військах КДБ СРСР.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2018 року по справі №820/3064/18, яке залишено без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду 12 вересня 2018 року по справі № 820/3064/18, - визнано протиправним та скасовано п. 19 протоколу № 31 від 23.03.2018 року рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги. Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно подати висновок за формою (додаток 13 Наказу № 530) та документи до нього розпорядникові бюджетних коштів Міністерству Оборони України про виплату ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги згідно Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей", та в Порядку, затвердженому       Постановою КМ України № 975 від 25.12.2013 року, та Наказу Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014 р. Зобов`язано Міністерство оборони України вирішити питання про призначення та нарахування одноразової грошової допомоги  ОСОБА_1 , згідно вимог Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" та в Порядку, затвердженому      Постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 року, та наказом Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014 року.
Як встановлено в ході розгляду справи, на виконання вищезазначеного судового рішення Харківський обласний військовий комісаріат направив до Міністерства оборони України пакет документів та висновок для призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги.
Відповідно до п. 12 витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 28.12.2018 року № 134 позивачу відмовлено у нарахуванні та виплаті допомоги, оскільки заявником не надано документ, що свідчить про причини та обставини поранення, який передбачений п.11 Порядку, затвердженому Постановою КМ України № 975 від 25.12.2013 року. Також, зазначено, що висновок фахівця з питань судово-медичної експертизи № 40-2015 від 15.01.2015 року та висновок Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень контузій, травм, каліцтв № 388 від 06.02.2015 року, не є документами, що свідчать про обставини отримання поранення. 
Позивач, не погодившись з вказаним рішенням відповідача, звернувся до суду. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2019 року у справі №520/1886/19 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасовано п. 12 протоколу № 134 від 28.12.2018 року рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум. Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та нарахувати одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 згідно вимог Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" та в Порядку затвердженим Постановою КМ України № 975 від 25.12.2013 року та Наказу Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014 року.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.08.2019 року Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2019 року скасовано в частині зобов`язання Міністерства оборони призначити та нарахувати одноразову грошову допомогу позивачу, та прийнято нове, яким зобов`язано Міністерство оборони України  повторно розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги згідно вимог Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей" та в Порядку, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року, та Наказу Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014 року.
22.10.2019 року позивачу було направлено рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум, оформлене п. 10 протоколу №130 від 04.10.2019р., відповідно до якого комісія дійшла висновку про направлення документів позивача на доопрацювання, мотивуючи тим, що оскільки захворювання позивача є наслідком отриманого поранення (травми), обставини якого документально не підтверджено, рекомендовано позивачу звернутися до МСЕК для визначення ступеня втрати працездатності у відсотках по захворюванню та по пораненню окремо. 
Позивач, вважаючи протиправним п.10 протоколу №130, звернувся до суду з позовом. 
Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішення відповідача, оформлене п.10 протоколом №130 від 04.10.2019,  є необґрунтованим, а тому підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне. 
          Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
          Згідно з ч.5 ст.17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
        Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII від 25.03.1992 року (далі по тексту - Закон України  № 2232-XII).
         Відповідно до статті 41 Закону України № 2232-XII виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
          Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20.12.1991 року, який встановлює єдину систему соціального захисту військовослужбовців, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
         Відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі по тексту - Закон № 2011-ХІІ), соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
          Частиною 1 ст.16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно з ч.6 ст. 16-3 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами. Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).
При цьому, пунктом 2 наведеної Постанови встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:
- допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 р. № 499 (Офіційний вісник України, 2008 р.,  № 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися в 2006 році, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. № 284 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. № 1331 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 89, ст. 3255);
- допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
Пунктом 3 Порядку №975 (в редакції станом на  час встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності), днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;  у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Колегія суддів зауважує, що з матеріалів справи вбачається, що позивача було звільнено 26.05.1988 р. зі строкової військової служби, та з 16.03.2015 р. під час первинного огляду органами МСЕК визнано інвалідом III групи внаслідок поранення, контузії, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії (довідка МСЕК серія 12 ААА №106021) (а.с. 11). 
Пунктом 4 ч.2 ст. 16 Закону №2011-ХІІ (в редакції станом на час встановлення позивачу інвалідності) визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Так, як вбачається з матеріалів справи, зокрема з витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії № 388 від 06.02.2015 р. поранення, травма, контузія та захворювання, так пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії  (а.с. 39).  
Колегія суддів зауважує, що як вбачається зі змісту постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 14.08.2019 року по справі №520/1886/19, яка була досліджена судом апеляційної інстанції в судовому засіданні, судова колегія у вказаній справі зауважила, що Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум при розгляді питання про призначення і виплату одноразової грошової допомоги позивачу не досліджувала питання щодо виплати грошової допомоги з приводу саме захворювання позивача, що пов`язано з виконання останнім обов`язків військової служби в країнах, де велися бойові дії. Наведене жодним чином не відображене в рішенні       Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум - про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оформлене пунктом 12 протоколу № 134 від 28.12.2018. Також судова колегія  зазначила, що при реалізації управлінської функції владний суб`єкт не перевірив та не з`ясував наявності підстав для призначення одноразової грошової допомоги, не надав належної юридичної оцінки документам, поданим позивачем на підтвердження наявності обставин для здійснення такої виплати.
Відповідно до п.10 протоколу №130 від 04.10.2019 року протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, Міністерство оборони України при розгляді питання про призначення та нарахування позивачу одноразової грошової допомоги, на виконання, зокрема Постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 14.08.2019 року, встановлено, що судовим рішенням визначено, що подані позивачем документи не містять відомостей про обставини поранення (з урахуванням постанови Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №822/220/18), водночас зазначено, що не досліджено питання виплати одноразової грошової допомоги з приводу захворювання. Оскільки захворювання є наслідком отриманого поранення (травми), обставини якого документально не підтверджено, рекомендувати заявнику звернутися до МСЕК для визначення ступеня втрати працездатності у відсотках по захворюванню та по пораненню окремо, повернути документи ОСОБА_1 на доопрацювання (а.с. 8). 
Відповідно до п.6 Порядку №975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин.
Згідно п.11 Порядку №975 військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; завірену копію довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).
Тобто, з урахуванням наведеного вище, вбачається, що Кабінету Міністрів України делеговано повноваження визначати порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої ст.16-2 Закону № 2011-XII.
Колегія суддів зауважує, що подання зазначених у п.11 Порядку №975 документів при зверненні за призначенням одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення інвалідності, є необхідною умовою для призначення такої допомоги та ґрунтується на необхідності перевірити відсутність обмежень, встановлених у ст. 16-4 Закону № 2011-XII (зокрема, коли інвалідність є наслідком вчинення особою дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю), за наявності яких особа позбавляється права на отримання такої допомоги.
Згідно з п.13 Порядку № 975 розпорядник бюджетних коштів у місячний строк після надходження всіх зазначених документів приймає рішення про призначення одноразової грошової допомоги або про відмову в її призначенні, або про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) і надсилає зазначене рішення разом з документами уповноваженому органу для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, а в разі відмови чи повернення документів на доопрацювання - для письмового повідомлення заявника з обґрунтуванням мотивів відмови чи повернення документів на доопрацювання.
Отже, аналіз наведеної вище норми вказує на те, що розпоряднику  бюджетних коштів, а в даному випадку таким є відповідач (Міністерство оборони України)  надано право прийняти, зокрема рішення про повернення документів на доопрацювання (у разі, коли документи подано не в повному обсязі, потребують уточнення чи подано не за належністю) з обґрунтуванням мотивів повернення документів на доопрацювання.
Колегія суддів зауважує, що зі змісту оскаржуваного п.10 протоколу №130 від 04.10.2019 р. вбачається, що підставою для повернення документів ОСОБА_1 на доопрацювання було необхідність звернення позивача до  МСЕК для визначення ступеня втрати працездатності у відсотках по захворюванню та по пораненню окремо. 
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що відповідно до приписів ч.2 ст.16-2 Закону №2011-ХІІ відсоток втрати працездатності має значення у випадку, коли особі не було встановлено інвалідності.  
Тобто, з урахуванням викладеного вище, необхідність встановлення відсотку втрати працездатності для прийняття рішення Міністерством оборони України про призначення та виплати одноразової грошової допомоги може мати значення виключно у разі, якщо особі не було встановлено інвалідність. 
Як вбачається з матеріалів справи, а саме довідки МСЕК Серія 12 ААА №106021, позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності з 16.03.2015 р., а тому останній не є особою відносно якої приписи Закону №2011-ХІІ та Порядку №975 застосовуються в залежності від ступеню втрати працездатності.  
Колегія суддів звертає увагу, що оскаржуване рішення відповідача не містить інших обґрунтувань та підстав для  повернення документів позивача на доопрацювання. 
Приймаючи рішення по даній справі, суд апеляційної інстанції зауважує, що фактично наведені скаржником доводи в апеляційній скарзі  щодо документів, які є необхідними для прийняття рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги;  щодо обов`язку доведення причин та обставин поранення;  щодо причин встановлення інвалідності позивачу та направлення документів щодо призначення одноразової грошової допомоги на доопрацювання та неналежного з`ясування всіх обставин у справі, є такими, що не впливають на вирішення даної справи по суті, оскільки відповідачем  не було належним чином надано юридичної оцінки поданих позивачем документів та в порушення приписів норм Закону №2011-ХІІ було протиправно повернуто документи позивача на доопрацювання. Підстави направлення документів на доопрацювання не відповідають змісту звернення позивача щодо виплати йому одноразової грошової допомоги внаслідок встановлення йому інвалідності та відповідно не відповідають приписам Закону №2011-ХІІ. 
Стосовно посилання скаржника на врахування під час розгляду даної адміністративної справи, врахувати висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Судової палати для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 822/220/18, адміністративне провадження № К/9901/58778/18 (№ в ЄДРСР 81047127), то колегія суддів зауважує, що посилання на вказане рішення суду касаційної інстанції не впливає на вирішення даної справи з урахуванням викладених вище висновків суду. 
Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про визнання протиправним та скасування п.10 протоколу №130 від 04.10.2019 Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум.
Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Дискреційні повноваження в більш вузькому розумінні - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Таким чином, дискреційні повноваження, в тому числі органів державної влади, завжди мають межі, встановлені законом.
Вищевказаний висновок щодо застосування норм матеріального права узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від  18.06.2020  р. по справі №826/9404/16. 
Отже, адміністративний суд, у справах щодо оскарження рішення дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, виконуючи завдання адміністративного судочинства щодо перевірки відповідності їх прийняття (вчинення), передбаченим КАС України критеріям, не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за такими критеріями.
З урахуванням того, що  п.10 протоколу №130 від 04.10.2019 Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а також те, що суд не вправі перебирати повноваження суб`єкта владних повноважень (Міністерства оборони України) щодо призначення одноразової грошової допомоги згідно вимог Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей”, то колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов`язання  Міністерство оборони України повторно розглянути питання щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги згідно вимог Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей”.
Доводи скаржника про те, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до прийняття незаконного судового рішення по суті є такими, що ґрунтуються на особистих припущеннях скаржника, які не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду даної справи.
Щодо посилання скаржника на порушення судом першої інстанції міжнародно - правових  стандарти, оскільки ненадання судом мотивів відхилення обґрунтованих аргументів сторін є прямим порушенням ч. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою гарантується забезпечення доступності правосуддя, а також посилання  на правові позиції Європейського Суду з прав людини, викладені в рішенні  по справі "Проніна проти України", "Олекесандр Волков проти України", то колегія суддів вважає ці посилання  такими, що не впливають на вирішення даної справи по суті, з урахуванням зазначених вище висновків суду апеляційної інстанції. 
          Таким чином, з огляду на вказане вище, а також враховуючи приписи ст.308 КАС України, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог скаржника та скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
       Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
         Відповідно до  ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
          Частиною 1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
          Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
     Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.
      Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
         Таким чином, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення  з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
          Доводи апелянта не спростовують правильності прийнятого судом першої інстанції рішення про часткове  задоволення адміністративного позову.
Оскільки, відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, і дана справа відноситься до справ незначної складності відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишення без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, враховуючи приписи  ст.139 КАС України, суд апеляційної інстанції вважає, що відсутні правові підстави для задоволення вимог скаржника про вирішення питання про розподіл судових витрат понесених Міністерством оборони України, за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2020 року по справі                  №520/3685/2020  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	А.М. Григоров	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло    І.С. Чалий   	
Повний текст постанови складено  02.11.2020 року