Постанова
Іменем України
 
05 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 127/14490/19
провадження № 61-11320св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., 
Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Приватне мале підприємство «Луксор»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 07 липня 2020 року у складі колегії суддів: Вініченка Б. Б., Бондаренка С. І., Храпка В. Д.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Приватного малого підприємства «Луксор» (далі - ПМП «Луксор»), в якому просила стягнути з останнього на її користь борг за період з 24 травня 2016 року до 21 травня 2019 року в розмірі 814 270,22 грн, з яких: 530 000,00 грн - сума основного боргу, 47 569,00 грн - три відсотки річних, 201 701,22 грн - інфляційні втрати 
та 35 000,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу.
 
Позовна заява мотивована тим, що 23 травня 2013 року між ОСОБА_1 
та ПМП «Луксор»укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги, відповідно до умов якого позивач надала відповідачу безпроцентну поворотну фінансову допомогу в розмірі 530 000,00 грн, для потреб відповідача відповідно до статутних цілей його діяльності.
 
Фінансову допомогу вона вносила частинами готівкою через касу банку в термін до 30 червня 2014 року на поточний рахунок відповідача ПМП «Луксор» 
на протязі одного року з дня підписання договору, як то вимагає пункт 2 договору.
 
Пункт 4 договору передбачено, що поворотна фінансова допомога підлягає поверненню однією сумою або частинами в термін не пізніше трьох років з дати підписання договору, шляхом видачі грошових коштів з каси ПМП «Луксор» або шляхом перерахування грошових коштів на особовий рахунок позивача ОСОБА_1 в установі банку.
 
ОСОБА_1 зазначає, що відповідач не виконав умови договору, фінансову допомогу не повернув в термін передбачений договором, чим порушив взяті 
на себе зобов`язання згідно статті 625 ЦПК України.
 
З урахуванням уточнення позовних вимог, просила стягнути з відповідача 
на її користь борг за період з 24 травня 2016 року до 21 травня 2019 року в сумі 814 270,22 грн, з яких: 530 000,00 грн - сума основного боргу; 47 569,00 грн - 3 % річних; 201 701,22 грн - інфляційні втрати та 35 000,00 грн - витрати 
на професійну правничу допомогу.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 березня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача борг за договором про надання поворотної фінансової допомоги в сумі 530 000,00 грн; 47 569,00 грн - 3% річних; 201 701,22 грн - інфляційні втрати та 10 000,00 грн - витрати на професійну правничу допомогу. Вирішено питання про судові витрати.
 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що права позивача порушені відповідачем, оскільки відповідач не виконав умови договору щодо повернення фінансової допомоги, а факт внесення коштів позивачем за укладеним договором на рахунок підприємства підтверджується наданими ОСОБА_1 квитанціями на суму 60 000,00 грн (т. 1, а. с. 33); 75 000,00 (т. 1, а. с. 34); 35 000,00 грн (т. 1, а. с. 35); 50 000,00 грн (т. 1, а.с. 36); 50 000,00 (т. 1, а. с. 37); 30 000,00 грн (т. 1, а. с. 38); 60 000,00 грн (т. 1, а. с. 39); 40 000,00 грн 
(т. 1. а. с. 40); 130 000,00 грн (т. 1 ,а. с. 41) а також випискою по рахунку 
(т. 1, а. с. 171-205).
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Вінницького апеляційного суду від 07 липня 2020 року рішення суду першої інстанції скасовано і прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позову. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Суд апеляційної інстанції скасовуючи рішення суду першої інстанції дійшов про необґрунтованість та безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 , 
що є підставою для відмови їй у задоволенні позову.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 серпня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі № 127/14490/19, витребувано її з Вінницького міського суду Вінницької області.
 
Узагальнені доводи касаційної скарги
 
У липні 2020 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу до Верховного Суду, 
у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції помилково послався на Інструкцію про ведення касових операцій банками в Україні, яка затверджена Постановою Правління Національного Банку України від 01 червня 2011 року № 174 оскільки даною інструкцією передбачено оформлення готівки за прибутковим касовим ордером від працівників та клієнтів банку. Крім того, 
у квитанціях існують неточності проте ці докази було ретельно досліджено судом першої інстанції та надано їм правову оцінку. Також не застосовано висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 910/2603/17.
 
Доводи інших учасників справи
 
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу 
до касаційного суду не направили. 

 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Суд установив, що 23 травня 2013 року між ПМП «Луксор» в особі директора Маніної Н. В. та ОСОБА_1 укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги, за яким ОСОБА_1 надає ПМП «Луксор» безпроцентну поворотну фінансову допомогу, а ПМП «Луксор» зобов`язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених договором (пункту 1 договору).
 
Згідно з пунктом 2 договору загальний розмір фінансової допомоги складає 
530 000,00 грн, які вносяться частинами (по потребі) готівкою через касу банку 
в термін до 30 червня 2014 року.
 
Пункти 4, 5 договору передбачають, що поворотна фінансова допомога підлягає поверненню однією сумою або частинами в термін не пізніше трьох років з дати підписання договору, шляхом видачі грошових коштів з каси ПМП «Луксор» або шляхом перерахування грошових коштів на особовий рахунок позивача 
ОСОБА_1 в установі банку.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, вирішення справи.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви і доводи, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Оскільки суди установили, що 23 травня 2013 року між ПМП «Луксор» в особі директора Маніної Н. В. та ОСОБА_1 укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги, за яким ОСОБА_1 надає ПМП «Луксор» безпроцентну поворотну фінансову допомогу, а ПМП «Луксор» зобов`язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених договором (пункту 1 договору) та за пунктом 2 договору загальний розмір фінансової допомоги складає 530 000,00 грн, які вносяться частинами 
(за потребою) готівкою через касу банку в термін до 30 червня 2014 року, 
то такий договір слід кваліфікувати як договір позики з відповідними правовими наслідками.
 
Відповідно до статті 526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання - неналежне виконання (стаття 610 ЦК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
 
У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції правильно виходив 
із того, що позивачем відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, частини першої статті 76 ЦПК України, частини першої статті 77 ЦПК України, статей 79, 80, 89 ЦПК України, частин першої, шостої статті 81 ЦПК України 
не доведено належними та допустимими доказами надання відповідачу поворотної фінансової допомоги та обов`язок, надані позивачем квитанції 
не підтверджують надання відповідачу поворотної фінансової допомоги, оскільки платником за здійсненими Банком касовими операціями, є юридична особа - ПМП «Луксор», а не фізична особа ОСОБА_1 .
 
Доводи касаційної скарги про доведеність позивачем обставин передання грошових коштів відповідачу на поворотній основі спростовуються вищевикладеними обставинами.
 
Доводи касаційної скарги, що судом апеляційної інстанції не застосовано правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду 
від 04 липня 2018 року в справі № 910/2603/17 не заслуговують на увагу, оскільки суд апеляційної інстанції зробив висновок, що строк позовної давності може застосовуватись лише в разі порушення прав особи, яка звертається 
до суду з відповідним позовом.
 
Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення суду апеляційної інстанцій, оскільки вони зводяться 
до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
 
Наведені у касаційній скарзі заявника доводи були предметом дослідження 
у судах попередніх інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги не спростовують висновку суду апеляційної інстанції, зводяться 
до незгоди заявника з ухваленим у справі судовим рішенням та необхідності переоцінки доказів у справі, що не належить до компетенції касаційного суду.
 
Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону, й підстав для його скасування немає.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку 
з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 401, 403, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Постанову Вінницького апеляційного суду від 07 липня 2020 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 
 
Судді:                                                                                                           С. Ю. Бурлаков
 
А. Ю. Зайцев
 
М. Є. Червинська