КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М      У К Р А Ї Н И
 
21 жовтня 2020 року                                                                                  м. Київ
 
Унікальний номер справи № 371/399/20
Апеляційне провадження № 22-ц/824/12046/2020
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:     головуючого  -  Левенця Б.Б.,    
     суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Миронівського районного суду Київської області від 23 липня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Поліщука А.С., по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
                   в с т а н о в и в :
 
У квітні 2020 року позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою та просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість у розмірі 26 543,94 грн. за кредитним договором № б/н від 19 жовтня 2011 року та судові витрати у розмірі 2 102,00 грн. 
Свої вимоги мотивував тим, що 19 жовтня 2011 року відповідач підписав заяву № б/н з метою отримання банківських послуг. Відповідач при підписанні заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Звертав увагу на те, що відповідач при укладенні договору надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Відповідач ознайомлений з «Умовами та правилами надання банківських послуг», що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом у заяві.
Вказував, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
У свою чергу відповідач не виконав зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 22 березня 2020 року утворилася заборгованість, яку просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у розмірі - 26 543,94 грн., яка складається з наступного: 14 521,31 грн. - заборгованість за кредитом; 4 771,68 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 5 510,76 грн. - заборгованість за пенею; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1 240,19 грн. - штраф (процентна складова)  (а.с. 3-7).
Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 23 липня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК»  заборгованість за кредитним договором від 19 жовтня 2011 року в розмірі 14 521,31 грн. та судові витрати в розмірі 2 102,00 грн. У задоволені решти вимог відмовлено (а.с. 85-89).
Не погодившись з рішенням районного суду, 14 серпня 2020 року представник  АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Крилова О.Л. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати рішення в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін (а.с. 95-112).
На обґрунтування скарги зазначила, що відсутність підпису на Умовах та правилах надання банківських послуг не свідчить про неукладеність кредитного договору та відсутність заборгованості. Відповідач, користуючись кредитними коштами та частково погашаючи заборгованість за кредитом, підтвердив укладення кредитного договору із банком на відповідних умовах. Суд не звернув уваги на те, що відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитки, яку відповідач особисто підписав, визначено: тип картки, базова процентна ставка, розмір щомісячних платежів, строк внесення платежів, порядок нарахування пені, розмір комісії. Тобто сторонами при укладенні договору було досягнуто усіх істотних умов договору. Зазначала, що сторонами погоджено розмір процентів за ст. 625 ЦК України у договорі, а також зазначено строк, з якого виконання зобов`язання вважається простроченим, тому суд безпідставно відмовив у стягненні процентів.
 
За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на рішення Миронівського районного суду Київської області від 23 липня 2020 року розглянута апеляційним судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні).
 
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково враховуючи наступне.
 
Судом встановлено, що 19 жовтня 2011 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в якій зазначив, що виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку кредитку «Універсальна» (а.с. 29).
За змістом анкети-заяви відповідач погодився, що вищевказана анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, «Умовами та Правилами надавання банківських послуг», а також «Тарифами» становить договір про надання банківських послуг. 
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 був ознайомлений та підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна. 55 днів пільгового періоду» по договору від 19 жовтня 2011 року (а.с. 30).
У вказаній довідці передбачено, що базова процентна ставка в місяць становить 2,5 %, розмір щомісячних платежів - 7 % від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним, розрахунок пені за несвоєчасне погашення заборгованості, штрафи - 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту із врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. 
Також до заяви було додано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 31-56).
Згідно довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_1 було надано картки, зокрема,  19 жовтня 2011 року надано картку № НОМЕР_1 з терміном дії до 08/15 (а.с. 28).
Також надано довідку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про зміну умов кредитування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (а.с. 27).
Згідно з розрахунком заборгованості за договором № б/н від 19 жовтня 2011 року, укладеного між Банком та ОСОБА_1 станом на 22 березня 2020 року утворилася заборгованість у розмірі - 26 543,94 грн., яка складається з наступного: 14 521,31 грн. - заборгованість за кредитом; 4 771,68 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 5 510,76 грн. - заборгованість за пенею; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина) та 1 240,19 грн. - штраф (процентна складова)  Банківську виписку про рух коштів по картковому рахунку відповідача позивач не надавав ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції.
 
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема пеню, штрафи за несвоєчасну сплату кредиту, проценти за користування кредитними коштами.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету та Генеральну угоду, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати пені за прострочення погашення кредиту, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України  доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 19 жовтня 2011 року. 
При цьому, суд першої інстанції, задовольняючи позов лише в частині стягнення з відповідача тіла кредиту, не звернув уваги на те, що згідно довідки про умови кредитування сторони погодили розмір та порядок нарахування пені та штрафів.
Разом з тим, одночасне застосування штрафу і пені, які є одним видом цивільно-правової відповідальності, за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, суперечить положенням, закріпленим у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Відповідний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-2003цс15 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18).
Отже, законодавством не передбачено подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Згідно наданої позивачем до суду першої інстанції довідки, ОСОБА_1 було видано 19 жовтня 2011 року картку № НОМЕР_1 з терміном дії до 08/15 (а.с. 28).
Доказів продовження дії договору від 19 жовтня 2011 року та видачу інших карток на виконання умов цього договору до суду не надано.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 19 жовтня 2011 року, укладеного між Банком та ОСОБА_1 станом на останній день строку дії договору 31 серпня 2015 року у відповідача була відсутня заборгованість за пенею та комісією, тому вимоги позивача про стягнення пені у сумі 5 510,76 грн. задоволенню не підлягають (а.с. 12).
Натомість оскільки відповідач порушив строки погашення платежів за договором від 19 жовтня 2011 року, а у довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» від 19 жовтня 2011 року сторонами погоджено розмір штрафу у разі порушення термінів внесення платежів по грошовому зобов`язанню, з ОСОБА_1 слід стягнути 500,00 грн. штрафу (фіксована частина) та 341,81 грн. (5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту із врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій станом на 31 серпня 2015 року у сумі 6 836,25 грн.) штрафу (процентна складова).
Позивач також пред`явив вимогу про стягнення з відповідача процентів, нарахованих на прострочений кредит на підставі статті 625 ЦК України у розмірі 4 771,68  грн. виходячи з розміру простроченої заборгованості за тілом кредиту у сумі 14 521,31 грн. 
Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12 і постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 14-446цс18.
Разом з тим, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.
Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст. 257 цього Кодексу).
Згідно з правовими висновками, викладеними у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та №  922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
Проте відповідач не заявляв про застосування строку позовної давності, а тому колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідача 3 % річних у розмірі  906,17 грн. за період прострочення з 01 вересня 2015 року по 22 березня 2020 року (період прострочення грошового зобов`язання  1665 днів) виходячи з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 31 серпня 2015 року та в межах заявлених позивачем вимог.
Розрахунок 3 % річних здійснювався за формулою: 6 626,51 грн. (сума заборгованості станом на останній день дії договору) x 3 x 1665 (кількість днів прострочення) : 365 : 100.
Поряд з цим відповідачем до районного суду не надано власного розрахунку на спростування доводів і розрахунку Банку про наявність заборгованості або об`єктивних доказів про погашення заборгованості та її відсутності.
Вищевказаних вимог законодавства, обставин і доказів суд першої інстанції не врахував і дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову про стягнення заборгованості з підстав його недоведеності.  
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК»   слід стягнути пропорційно до частини задоволених вимог (14,5 %) 457,18 грн. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції, сплата апелянтом якого підтверджується платіжним дорученням (а.с. 105).
З огляду на положення частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
 
Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»  - задовольнити частково. 
Рішення Миронівського районного суду Київської області від 23 липня 2020 року - скасувати в частині відмови в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення штрафу та 3 % річних і ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ - 14360570) - 841 грн. (вісімсот сорок одну) грн. 81 коп. заборгованості по штрафам та  906 (дев`ятсот шість) грн. 17 коп. 3 % річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за договором № б/н від 19 жовтня 2011 року. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (код ЄДРПОУ - 14360570) - 457 (чотириста п`ятдесят сім) грн. 18 коп. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає,крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді Київського апеляційного суду:                                           Б.Б. Левенець

                                                                                                          О.В. Борисова

В.М. Ратнікова