ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/5225/19  Номер провадження 22-ц/814/1808/20	Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О. С.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.
за участю секретаря Кальник А. М.
розглянув в м. Полтаві у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 червня 2020 року у складі судді Предоляк О. С.
у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Державний нотаріус Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області Власенко Н. В. про усунення від права на спадкування за законом, визнання права на спадщину та стягнення моральної шкоди,
В с т а н о в и в:
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом та з урахуванням заяви про зміну предмету або підстави позову від 21 січня 2020 року, просив суд усунути відповідача ОСОБА_2 , спадкоємця першої черги, від права на спадкування за законом на 1/2 частку спадщини житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , на земельну ділянку площею 0,1167 га по АДРЕСА_1 , та земельну ділянку площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 після померлого ОСОБА_3 ; визнати право на спадщину за законом наступної черги позивача ОСОБА_1 ; стягнути з відповідача на свою користь у відшкодування моральної шкоди 5000 грн, у повернення сплаченого судового збору 2947,20 грн та витрат на правничу допомогу у сумі 35081,90 грн. 
Позов мотивовано тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилася спадщина. Заяви про прийняття спадщини подали син померлого ОСОБА_2 та рідний брат померлого ОСОБА_1 .
ОСОБА_3 хворів, був інвалідом І групи, самостійно не пересувався, постійно потребував сторонньої допомоги, проживав один у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 . 
Догляд за ОСОБА_3 здійснював позивач, допомагав по господарству, готував їжу, купляв за свої кошти ліки. Крім того, за власні кошти утримував господарську будівлю та земельні ділянки спадкодавця, проводив ремонт, сплачував податки за будинок, земельні ділянки та комунальні послуги. 
За життя спадкодавець за відсутністю коштів на існування звертався до суду з позовом про стягнення з сина аліментів на своє утримання, однак справа була закрита у зв`язку з його смертю. 
Відповідач усунувся від догляду за спадкодавцем, який перебував у безпорадному стані, не надавав коштів на утримання будинку, на догляд за спадкодавцем та на поховання. 
Заподіяння моральної шкоди ОСОБА_2 пов`язує з душевними стражданнями, внаслідок порушення його прав та доведенням в судовому порядку права власності у порядку спадкування. 
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 червня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних, допустимих та безспірних доказів, що є його процесуальним обов`язком, ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, а також доказів потреби ОСОБА_3 у допомозі саме сина - ОСОБА_2 , за умови її надання іншими особами.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог.
Доводи скарги ґрунтуються на тому, що він утримував померлого ОСОБА_3 , допомагав по господарству, купував за власні кошти ліки та продукти харчування, утримував господарську будівлю та земельну ділянку, в той час як відповідач самостійно усунувся від ведення господарства та догляду за спадкодавцем, залишивши його у безпорадному стані, що підтверджується показами свідків, допитаних під час розгляду справи.
Крім того, відповідач не спростував факт усної домовленості з позивачем про відмову від успадкування спірного майна після смерті спадкодавця.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Горбульов Д. В. просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
За правилами частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За результатами розгляду апеляційної скарги, відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
По справі встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , який був рідним братом позивача ОСОБА_1 та батьком відповідача ОСОБА_2 .
Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, до складу якої увійшло право на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1167 га по АДРЕСА_1 , та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 .
Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного хворого КНМП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» від 06.09.2018 ОСОБА_3 перебував на диспансерному обліку сімейного лікаря з діагнозами: хвороба Шарко-Марі -Тутта демієлінізуюче-аксональний варіант з глибоким дистальним тетрапарезом до параплегії в ногах, прогресуючий перебіг, вираженим аміотрофічним синдромом, вираженим вегетативно-больовим синдромом та вираженим порушенням функції ходи, сімейний випадок. Полісегментарний остеохондроз, стійкий больовий ситнлром, кила МХД L4-L-5. Атеросклерохз аорти, вінцевих та церебральних судин, ГХ ІІ ст, 2 ст, Р-високий, СН-Іа, ФК ІІІ. За станом здоров`я не піднімається з ліжка, не виходить з хати. Нездатний до самообслуговування, потребує постійної сторонньої допомоги.
Згідно довідки до акту огляду медико-соціальної експертною комісією серії АВ 0493725 ОСОБА_3 присвоєно першу групу інвалідності з 01.04.2017 року безстроково.
З 05.02.2007 по 06.01.2019 ОСОБА_3 перебував на обліку в органах Пенсійного фонду України та отримував пенсію по інвалідності, як інвалід 1-Б групи загального захворювання та надбавку на догляд до основної пенсії в розмірі 50 грн, що підтверджується довідкою № 3517 від 15.07.2019, виданої ГУ ПФУ у Полтавській області.
26 липня 2019 року Першою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 87/2019 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . 
Заяви про прийняття спадщини подали рідний брат померлого ОСОБА_1 та син померлого ОСОБА_2 . 
Постановою державного нотаріуса Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори Власенко Н. В. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , оскільки є спадкоємець першої черги за законом, а саме син померлого ОСОБА_2 . 
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факт умисного ухилення відповідача від надання допомоги батькові, який перебував у безпорадному стані, а також доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_3 потребував такої допомоги саме від відповідача, як і можливість надання такої допомоги останнім, а тому відповідач, як спадкоємець не може бути усунутий від спадкування за законом після смерті його батька.
Відповідно до вимог статей 1216,1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені устаттях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). 
Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (частина перша статті 1258 ЦК України). 
Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Статтею 1262 ЦК України передбачено, що у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.
Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Звернувшись до суду з даним позовом, позивач, посилався на наявність підстав для усунення відповідача від права на спадкування після померлого ОСОБА_3 , оскільки останній перебував у безпорадному стані, потребував сторонньої допомоги, догляду, а відповідач не приймав участі у догляді за ним, не вчиняв належних дій щодо утримання та надання допомоги батькові.
У постанові Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі № 752/12158/14-ц, суд касаційної інстанції зазначив, що для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.
Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.
Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.
Факт перебування спадкодавця ОСОБА_3 у безпорадному стані та потреби у сторонній допомозі сторонами по справі не заперечується та підтверджений наведеними вище письмовими доказами, що є в матеріалах справи. 
Відповідно до частини першої статті 202, статті 203 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.
Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає (частина друга статті 202 СК України).
Дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків або якщо буде встановлено, що мати, батько не сплачували аліменти на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, і така заборгованість є непогашеною на момент прийняття судом рішення про визначення розміру аліментів на батьків (частини перша, друга статті 204 СК України).
Отже обов`язок повнолітньої дочки, сина утримувати батьків, за виключенням вищевказаних випадків, є безумовним, не залежить від матеріальної спроможності повнолітніх дочки, сина надавати таке утримання батькам та можливості одержання останніми утримання від інших осіб, крім інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність потребування ОСОБА_3 допомоги саме ОСОБА_2 , оскільки такий обов`язок повнолітнього сина по відношенню до непрацездатного батька ґрунтується на вимогах закону, та надання допомоги безпорадному спадкодавцеві іншими особами не звільняло відповідача від обов`язку піклуватися про батька.
Факт потреби ОСОБА_3 в наданні утримання сином ОСОБА_2 та ухилення останнього від свого обов`язку матеріально підтримувати батька підтверджується також матеріалами цивільної справи № 524/8135/18 (провадження № 2/524/548/19) за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, поданим до Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області у жовтні 2018 року. Провадження у справі судом закрито 11 березня 2019 року на підставі пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України, у зв`язку зі смертю позивача, проте волевиявлення спадкодавця на одержання аліментів від повнолітнього сина свідчить, що він потребував матеріальної допомоги саме від ОСОБА_2 і відповідач таку допомогу батькові не надавав.
Встановивши факт, що спадкодавцем  ОСОБА_3 , який перебував у безпорадному стані, був нездатний до самообслуговування та потребував постійної сторонньої допомоги, опікувався позивач  ОСОБА_1  та інші особи, суд першої інстанції не дав належної оцінки поведінці відповідача, який будучи обізнаний про стан батька та свій синовій обов`язок забезпечити догляд та належні умови його існування, утримання батькові не надавав, що дає підстави для висновку про ухилення, тобто свідоме уникнення спадкоємця від надання допомоги безпорадному спадкодавцеві, що є підставою для усунення його від права на спадкування за законом.
Вимоги ОСОБА_1 в цій частині є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
Право позивача на спадщину за законом наступної черги судового захисту не потребує, оскільки таке право належить йому в силу статті 1262 ЦК України та ніким не оспорюється. Спадкоємці за законом наступної черги закликаються до спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України), тому позивач не позбавлений права звернутися до нотаріуса для вчинення відповідної нотаріальної дії. 
Оскільки право ОСОБА_1 на спадкування після померлого брата ОСОБА_3 у другу чергу спадкоємців за законом відповідачем не порушено, колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для стягнення моральної шкоди, як способу захисту цивільного права. Вчинення відповідачем дій щодо прийняття спадщини за законом є реалізацією спадкоємцем свого права на спадкування і ці дії не можна розцінювати, як такі, що спрямовані на порушення справ спадкоємців наступних черг. 
Вирішуючи спір в цій частині, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позивачем моральної шкоди внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 , тоді як такі вимоги є безпідставними.
Відповідно до статей 15, 16 ЦК України, статей 4, 5 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод або інтересу. Суд захищає порушене право у спосіб, визначений законом або договором. 
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення по справі нового судового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 . 
Вирішуючи питання розподілу судових витрат та витрат на правничу допомогу адвоката, апеляційний суд виходить з наступного.
Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.  Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.  
За правилами частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, ухвалюючи нове рішення апеляційний суд відповідно змінює розподіл судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки позов  ОСОБА_1  задоволено частково, відшкодуванню позивачеві відповідачем підлягає судовий збір, понесений за подання позовної заяви та апеляційної скарги, в сумі 1921 грн. - в частині задоволеної позовної вимоги немайнового характеру. 
Згідно із статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. 
Позивач ОСОБА_1 в позовній заяві навів попередній орієнтований рахунок суми судових витрат у розмірі 35081,90 грн та надав договір про надання правової допомоги від 15.11.2019, укладений з адвокатом Дяченко В. О., акт наданих послуг від 17.07.2019 та квитанцію про передачу адвокату Дяченко В. О. коштів в розмірі 9597,90 грн. 
З акту наданих послуг від 17.07.2019, вбачається, що загальна вартість послуг адвоката складає 9597,90 грн, а саме: зустріч та усна консультація клієнта 1 год - 1251.90 грн, складання та оформлення позовної заяви 2 год - 5842,20 грн, складання адвокатського запиту 1 год - 1251,90 грн, складання клопотання 1 год - 1251,90 грн (а.с.104). З акту № 2 наданих послуг від 10.06.2020 вбачається, що загальна вартість послуг адвоката складає 26 448,75 грн, з яких: судове засідання 26.02.2020 1.30 год - 4959,10 грн, судове засідання 24.03.2020 2 год - 6612,20 грн, судове засідання 28.05.2020 2 год і 1.5 год - 6612,20 грн та 4959,15 грн відповідно, судове засідання 10.06.2020 1 год - 3306,10 грн, а також квитанцію про передачу адвокату Дяченко В. О. коштів в розмірі 26 448,75 грн. 
До апеляційної скарги ОСОБА_1 додано акт наданих послуг від 06.07.2020 на суму 6612,20 грн за складання та оформлення апеляційної скарги (2 год) та квитанцію № 23 від 06.07.2020 про передачу адвокату Дяченко В. О. коштів в розмірі 6612,20 грн. 
З вищенаведених документів вбачається, що всього адвокатом витрачено 15 год для надання правничої допомоги позивачеві.
Враховуючи складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, витрачений ним час на їх виконання, виходячи із принципів розумності, співмірності та пропорційності, колегія суддів апеляційного суду вважає, що компенсації позивачеві відповідачем підлягають витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
П о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 червня 2020 року - скасувати та ухвалити у справі нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Державний нотаріус Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області Власенко Н. В. про усунення від права на спадкування за законом, визнання права на спадщину та стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.
Усунути  ОСОБА_2  від права на спадкування за законом після померлого  ІНФОРМАЦІЯ_2 батька -  ОСОБА_3 .
В іншій частині у задоволенні позовних вимог - відмовити.
Вирішити питання судових витрат. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1921 грн понесених витрат зі сплати судового збору та 4000 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                                 С. Б. Бутенко

Судді                                                                                О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна