ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

13 жовтня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 737/290/20
Головуючий у першій інстанції – Лібстер А. С.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1176/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
                               головуючого-судді: Онищенко О.І.
                               суддів: Губар В.С., Скрипки А.А.,  
                                секретар:Позняк О.М.    
Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»
Відповідач: ОСОБА_1 
Особа, яка подала апеляційну скаргу: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»
Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на на заочне рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 05 серпня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, (суддя Лібстер А.С.), ухвалене у смт. Куликівка,       
                                  В С Т А Н О В И В:
У квітні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.03.2013 року  у розмірі 22887,23 гривень, яка складається з заборгованості : за кредитом – 12782,55 грн; за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України – 5107,78 грн; за пенею – 3430,84 грн; 500 штраф ( фіксована частина) та 1066,06 грн та штраф ( процентна складова) , а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн. Свої вимоги банк мотивував тим, що між сторонами був укладений кредитний договір № б/н від 28.03.2013 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконує належним чином, у добровільному порядку заборгованість не сплачує, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути суму заборгованості з відповідача. 
Заочним рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 05 серпня 2020 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції врахував, що фактично отримані та використані відповідачем кошти повернуті в добровільному порядку, а тому позовні вимоги банку про  стягнення заборгованості за тілом кредиту не підлягають задоволенню. Позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення відсотків, штрафів не ґрунтуються на договорі та належних доказах його укладення на зазначених у позові умовах, а тому також не підлягають задоволенню.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Доводи апеляційної скарги зводяться до помилковості висновків суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення тіла кредиту, відсотків, пені та штрафів за користування кредитними коштами та не враховання практики розгляду аналогічних справ Верховним судом.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов. 
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону  не відповідає судове рішення суду першої інстанції.
По справі встановлено, що 28.03.2013 року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву для отримання кредиту ( кредитної картки).( а.с. 22) 
Заперечень щодо не підписання зазначеної анкети та не отримання коштів від позивача від відповідача не надходило і матеріали справи таких доказів не містять. 
ОСОБА_1 надавались у користування кредитні картки № НОМЕР_1 строком дії до січня 2017 року, № НОМЕР_2 строком дії до серпня 2017 року, № НОМЕР_3 строком дії до грудня 2019 року, № НОМЕР_4 строком дії до  липня 2020 року. (а.с.21)
Станом на 17.03.2020 року АТ КБ «ПриватБанк» нарахував заборгованість у розмірі 22887,23 гривень, яка складається з заборгованості: за кредитом – 12782,55 грн; за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; за пенею  3430,84  грн; штраф( фіксована частина) – 500 грн; штраф ( процентна складова) – 1066,06 грн.( а.с.7-16)
Відповідно до виписки по рахунку відкритому банком на ім`я ОСОБА_1 підтверджується факт користування відповідачем кредитними коштами та внесення коштів на погашення кредиту в період з 28.03.2016 року по 24.06.2016 року. Так,відповідачем було здійснено поповнення картки готівкою у відділенні банку 31.05.2016 року та 10.06.2016 року по 1000 грн кожний. Всі інші поповнення були проведені автоматично з карти № НОМЕР_5 . Відомості про належність зазначеної картки ОСОБА_1 матеріали справи не містять.( а.с.17-19) 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України ).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Судом встановлено, що укладений між сторонами кредитний договір від 28.03.2013 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).
Наявні у матеріалах справи Умови та Правила, які передбачали сплату відсотків, пені, комісій, не містять підпису ОСОБА_1 . Позивач не довів, що підписуючи анкету-заяву відповідач погодився на приєднання до цих Умов та Правил, ознайомившись з ними. Позивач не надав належних і допустимих доказів, що відповідач розумів саме ці Умови та Правила, і погодився з ними. Тому Умови та Правила в цій справі не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.
Крім того, анкета-заява позичальника від 28.03.2013 року також не містить ні визначеного розміру процентної ставки, ні - неустойки (пені, штрафів), отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Отже, вимоги в частині стягнення із відповідача заборгованості за  пенею та штрафами є безпідставними, оскільки позивач не довів укладення договору на таких умовах. 
Таким чином висновок суду першої інстанції про те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів що приєднаний до матеріалів справи витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приват Банку є саме тим з яким була ознайомлена відповідач  є таким що відповідає наявним у матеріалах справи доказам.
Не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги, щодо звільнення судовим рішенням боржників від сплати пені та штрафів, оскільки умовами договору повинні бути визначені чіткі умови користування кредитними коштами, які погоджені його учасниками. 
Вірним є висновок суду про те, що витяг з Умов та Правил надання банківськитх послуг який приєднано позивачем до матеріалів справи в якості доказу досягнення між сторонами кредитного договору  істотних умов договору є неналежним доказом, а доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.  
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встанослених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином.(ст.599 ЦК України)
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Відповідач не надав суду заперечень проти розрахунку заборгованості наданого банком та заперечень проти суми фактично отриманих від банку коштів.
Пред`являючи даний позов банк посилався на ч. 2 ст. 1050 ЦК України, відповідно до якої наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.
Таким чином, отримані відповідачем кошти в якості позики підлягають поверненню в повному об`ємі. Висновок суду першої інстанції про внесення коштів на погашення всієї суми фактично отриманих коштів не базується на матеріалах справи, оскільки відповідачем за весь час користування кредитними коштами було внесено 2000 гривень, решта погашень була проведена автоматично банківською установою.
Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Як вбачається із обґрунтувань позову та доводів апеляційної скарги, позивач позовних  вимог про стягнення договірних відсотків не вказував. Вимог щодо стягнення нарахованих на підставі ст. 1048 ЦК України відсотків позивач також не заявив.
Обґрунтовуючи підстави стягнення відсотків у розмірі 5107,78 грн позивач послався на ст. 625 ЦК України, тобто відсотки, які встановлені законодавчим актом.
Статтею 526 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною першою статті 612 цього Кодексу встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.
Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
Отже, з наведених норм права вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Укладений між сторонами кредитний договір від 28.03.2013 року у вигляді заяви-анкети, не містить кінцевого строку повернення усього кредиту (користування ним).
Тому, відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якою передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Отже, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
При цьому, оскільки кінцевий строк повернення відповідачем грошових коштів не було встановлено у анкеті-заяві, тому саме з часу звернення банку з вимогою про повернення коштів у відповідача виникає обов`язок щодо виконання грошового зобов`язання.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).
Доказів направлення відповідачеві вимог із встановленим строком виконання зобов`язань матеріали справи не містять.
Тому у цій справі вимогою про виконання боржником обов`язку є позовна заява, а відтак, підстави для нарахування відсотків, які передбачені ст. 625 ЦК України на суму всього отриманого кредиту відсутні, оскільки на час звернення з позовом прострочення виконання грошового зобов`язання відсутнє.
На підставі викладеного, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає часковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Як вбачається з позовної заяви, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 кредитну заборгованість у розмірі 22887,23 грн. Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 12782,55  грн, тобто позовні вимоги задоволено на 55,85%.  При зверненні до суду з позовом банком сплачено 2102 грн судового збору (а.с.1) та при подачі апеляційної скарги 3153 грн( а.с. 104). У зв`язку з частковим задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1173,97  грн судового збору за розгляд справи судом першої інстанції (2102 грн х 55.85%) та 1760,95 грн за розгляд справи апеляційним судом. ( 3153х55.85%) 
Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -                                   
                            П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Куликівського районного суду Чернігівської області від 05 серпня 2020 року скасувати.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_6 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк « ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д; код ЄДРПОУ 14360570, рахунок № НОМЕР_7 , МФО 305299) заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.03.2013 року в розмірі 12782,55  грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту та 2934,92 грн судового збору за розгляд справи судом першої та апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але  може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Головуючий:                                                             Судді: