ПОСТАНОВА
Іменем України

17 листопада 2020 року 
Київ
справа №756/7613/17
адміністративне провадження №К/9901/10762/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді Желєзного І.В.,
суддів: Коваленко Н.В., Чиркіна С.М.
розглянув у письмовому провадженні
касаційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Оболонського районного суду міста Києва у складі судді  Тітова М.Ю. від 29.11.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Шурка О.І., суддів: Василенка Я.М., Кузьменка В.В. від 25.03.2019 
у справі №756/7613/17
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві
про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. У червні 2017 року ОСОБА_1 (далі також - позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві     (далі також - відповідач), в якому просила: визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови позивачу призначити пенсію на пільгових умовах за Списком № 2; зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 24.10.2016, зарахувавши до пільгового стажу за Списком №2 період роботи на Горловському заводі «Еластомер» з 24.02.1988 по 08.02.2000.
2.          Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 29.11.2018, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2019, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
3.          У квітні 2019 року позивач подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29.11.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2019, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
4.          Ухвалою Верховного Суду від 23.04.2019 відкрито касаційне провадження у справі.
5.          Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2019 справу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді Желєзного І.В., суддів Коваленко Н.В., Чиркіна С.М.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
6. Як встановлено судами попередніх інстанцій, у період з 24.02.1988 по 08.02.2000 позивач працювала на посаді контролера якості продукції і технологічного виробництва гумових сумішей та вулканізацій на Горлівському заводі «Еластомер».
7. Вказана посада віднесена за Списком №2 до робіт зі шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
8. 28.09.2016 позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2. До заяви позивачем додано копію трудової книжки.
9. Листом відповідача №29170/02 від 24.10.2016 позивачу відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах, оскільки останньою не надано уточнюючої довідки підприємства, де вона працювала, та документів про проведення атестації її робочого місця, що необхідно для підтвердження спеціального трудового стажу роботи.
ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
10. Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що однією з необхідних умов для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці. Матеріали справи не містять жодних документів щодо проведення у період з 01.09.1992 по 08.02.2000 атестації посади позивача на підприємстві ВАТ «Еластомер».
ІV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ 
11. Позивач у касаційній скарзі не погоджується з рішенням судів попередніх інстанцій, посилаючись на те, що судами попередніх інстанцій не враховано, що той факт, що вона у період з 24.02.1988 по 08.02.2000 працювала на посаді контролера якості продукції і технологічного виробництва гумових сумішей та вулканізацій на Горлівському заводі «Еластомер», підтверджується даними її трудової книжки. Обов`язок проведення атестації робочих місць покладений на керівників підприємств, установ, організацій, непроведення такої не може позбавити позивача конституційного права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
12. Від відповідача відзиву на касаційну скаргу ОСОБА_1 не надходило, що відповідно до частини четвертої статті 338 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає перегляду рішень судів в даній справі у касаційному порядку.
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
13. Перевіривши доводи касаційної скарги, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України), колегія суддів зазначає наступне.
14. Відповідно до    статті 19 Конституції України    органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені    Конституцією    та законами України.
15. Згідно з положеннями частини другої    статті 2 КАС України    в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені    Конституцією    та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
16. Як встановлено судами попередніх інстанцій, у період з 24.02.1988 по 08.02.2000 позивач працювала на посаді контролера якості продукції і технологічного виробництва гумових сумішей та вулканізацій на Горлівському заводі «Еластомер», що підтверджується даними її трудової книжки. Вказана посада віднесена по Списку №2 до робіт зі шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
17. Відповідно до пункту «б» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (далі також - Закон №1788, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: жінкам на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.
18. З 01.01.2004 набрав чинності Закон України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі також - Закон №1058, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який згідно з преамбулою розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
19. Отже, з 01.01.2004 Закон №1058 є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.
20. Відповідно до пункту 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058 пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди вищезазначеним особам пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення". У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
21. Пунктом 16 наведеного розділу Закону №1058 визначено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
22. Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили, з того, що позивач права на призначення пенсії на пільгових умовах згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» не має, оскільки не підтверджена атестація її робочого місця. 
23. У даному контексті колегія суддів зазначає наступне.
24. Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 № 442, (далі також - Порядок № 442) та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 № 41 (далі також - Методичні рекомендації).
25. Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.
26. Згідно з пунктом 4 Порядку №442 та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
27. Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
28. Відповідно до пунктів 8 та 9 Порядку №442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінсоцполітики разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
29. Системний аналіз зазначених норм дає змогу дійти висновку, що своєчасно проведена    атестація робочих місць    за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо. Водночас особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
30. Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31.03.2020 у справі №398/2728/16-а та №678/65/17.
31. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а сформулювала правовий висновок, згідно з якою особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII. Цей висновок є також застосовним і щодо осіб, зайнятих на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 1.
32. При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи.
33. Отже, Велика Палата Верховного Суду вважає, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
34. З огляду на викладене, відсутність відомостей про атестацію    робочого місця позивача не може мати наслідком позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах у зв`язку із незарахуванням до пільгового стажу періоду роботи на підприємстві, відомості про атестацію робочого місця на якому відсутні.
35. Також колегія суддів погоджується із доводами позивача, викладеними у касаційній скарзі, що коли йдеться про підтвердження роботи в особливо шкідливих і шкідливих умовах праці за Списком № 2, уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників не є необхідними, якщо відповідний стаж підтверджується відомостями, зазначеними у трудовій книжці позивача з огляду на наступне.
36. Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
37. Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, (тут і далі також - Порядок № 637, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
38. Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
39. Системний аналіз наведених вище положень дає змогу дійти висновку, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
40. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 у справі №446/656/17, від 21.05.2020 у справі №550/927/17.
41. Враховуючи наведене вище правове регулювання спірних правовідносин та встановлені судами попередніх інстанцій обставини, висновки таких, що позивач не має права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки матеріали справи не містять жодних документів щодо проведення у період з 01.09.1992 по 08.02.2000 атестації посади позивача на підприємстві ВАТ «Еластомер», є помилковими.
42. Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
43. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
44. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
45. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
46. У зв`язку із викладеним, враховуючи положення статті 351 КАС України, рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29.11.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2019 необхідно скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
47. Відповідно до частин першої та шостої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
48. За подання позову до суду першої інстанції позивачем сплачено судовий збір у розмірі 640,00 грн, за подання апеляційної скарги - 960,00 грн та за подання касаційної скарги відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» позивачу необхідно було сплатити 200 відсотків ставки, яка підлягала сплаті при поданні позовної заяви - 1280,00 грн, та яка була сплачена позивачем.
49. Оскільки суд касаційної інстанції задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 , то на її користь необхідно    стягнути за рахунок бюджетних асигнувань    відповідача сплачений судовий збір у розмірі 2880,00 грн.
Керуючись статтями    345,    351,    355,    356, 359 КАС України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
2. Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 29.11.2018 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2019 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
3. Визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 24.10.2016.
4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві з 24.10.2016 призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши період її роботи з 24.02.1988 по 08.02.2000 на посаді контролера якості продукції і технологічного виробництва гумових сумішей та вулканізацій до пільгового стажу за Списком № 2, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) судові витрати в сумі 2880,00 грн (дві тисячі вісімсот вісімдесят гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (місцезнаходження: м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, код ЄДРПОУ: 22869069).
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                     І.В. Желєзний    
Судді:                                                                                                    Н.В. Коваленко
                                                                                                          С.М. Чиркін