ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7888/20 Справа № 212/7212/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 жовтня 2020 року                                                                 м.Кривий Ріг
справа № 212/7212/18
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Барильської А.П.
суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.
сторони:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 24 березня 2020 року, яке ухвалено суддею Ваврушак Н.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 03 квітня 2020 року, -
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про витребування коштів із чужого володіння та стягнення коштів за виконані послуги по дорученню.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що в 2006 році між ним та відповідачем ОСОБА_2 була досягнута домовленість про продаж позивачу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . 
Згідно з домовленістю між сторонами, вартість нерухомого майна становила 4500 доларів США, яку позивач мав сплатити двома частинами, задля приведення відповідачем у належний стан документів на земельну ділянку після успадкування.
13.09.2006 року в присутності свідків, позивач передав відповідачу готівкою 2000 доларів США, іншу частину 2500 доларів США передав 19.02.2007 року, в той же день відповідач оформила на ім`я позивача довіреність, та передала її разом з документами на домоволодіння, написавши розписку про те, що отримала 4500 доларів США за продаж належного їй будинку за адресою: АДРЕСА_1 та вказала, що грошові кошти отримала в повному обсязі, претензій немає. Після цього позивач почав виконувати певні дії, згідно виданого йому доручення, в тому числі нести матеріальні витрати на їх виконання.
В період з 2006 року по 2015 рік, позивачем були підготовлені та надані до відповідних установ та організацій всі необхідні документи для приватизації земельної ділянки на ім`я відповідача ОСОБА_2 . Рішенням сесії Криворізької міської ради № 89 від 24.12.2015 року відповідачу затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі. Загальна сума витрат за цей період склала 2500 гривень. 
В лютому 2016 року позивач отримав копію заяви ОСОБА_3 , посвідченої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О., якою його повідомлено про скасування довіреності, виданої на його ім`я щодо розпорядження спірним домоволодінням. 
Відповідач пояснила позивачу, що він тривалий час оформлював документи на земельну ділянку та домоволодіння, у зв`язку з чим їй завдано збитків у вигляді неотриманої субсидії на загальну суму 2500 доларів США.
25.04.2018 року, позивач направив на адресу відповідача претензію (пропозицію), з вимогою виконати умови домовленості щодо укладання нотаріального правочину по купівлі - продажу вказаного домоволодіння, однак вказана вимога залишилась без відповіді. 
В зв`язку із тим, що відповідач відмовляється від виконання своїх зобов`язань щодо нотаріального оформлення договору купівлі - продажу спірного домоволодіння та не повертає позивачу отримані по розписці кошти у сумі 4500 доларів США, що в еквіваленті на час звернення складає 126570,60 грн., позивач вважає що має законне право витребувати із чужого незаконного володіння відповідні кошти, та стягнути кошти витрачені ним за виконання послуг за дорученням у сумі 2500 гривень.
На підставі наведеного вище позивач просив суд витребувати із незаконного чужого володіння у ОСОБА_2 та повернути позивачу грошові кошти в сумі 4500 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 126570,60 грн., стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача кошти, витрачені за виконання послуг за дорученням в сумі 2500 грн. та покласти на відповідача по справі судові витрати. 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 24 березня 2020 року позов задоволено частково. 
Витребувано з чужого незаконного володіння у ОСОБА_2 та повернуто ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 4500 доларів США, що в гривневому еквівалентів складає 126570,60 гривень та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір 1650,15 гривень.
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог позивача про витребування з чужого незаконного володіння та повернення ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 4500 доларів США, що в гривневому еквівалентів складає 126570,60 гривень, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог посилаючись на те, що розписка від 07.05.2007 року є недопустимим доказом так як не містить зазначеного місця вчинення, всіх обов`язкових реквізитів сторін та не свідчить про те, що сторони домовились про укладення договору купівлі-продажу в майбутньому, вказана розписка засвідчує лише факт передачі грошових коштів за проданий будинок, а не домоволодіння. Зауважує на тому, що попередній договір купівлі-продажу будинку підлягає нотаріального посвідчення та державної реєстрації, однак такого договору не існує.
Крім того відповідач зауважує, що 19.02.2007 року вона видала позивачу довіреність, якою делегувала позивачу повноваження ввести в експлуатацію інший, не введений в експлуатацію будинок, за тією ж адресою та оформити земельну ділянку, однак, будь-яких дій за довіреністю позивач не виконав.
Також відповідач посилається на помилковість застосування до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України та вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для відмови в задоволенні позовних вимог позивача з підстав пропуску ним строків позовної давності для звернення до суду з даним позовом. 
Відзив на апеляційну скаргу не подавався.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Рішення суду першої інстанції не оскаржено в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 коштів, витрачених за виконання послуг за дорученням в сумі 2500 грн., тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в цій частині не підлягає перегляду судом апеляційної інстанції.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 07.05.2007 року відповідачем ОСОБА_2 була складена розписка, в якій зазначено, що вона, ОСОБА_2 , 07.05.2007 року продала ОСОБА_1 належний їй будинок АДРЕСА_1 та за вказаний будинок вона отримала 4500, 00 доларів США, претензій не має (а.с. 9,24). 
Згідно довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дацко Я.О. від 19.02.2007 року, ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_1 бути її представником у державних та недержавних установах, підприємствах, організаціях, що пов`язані з добудуванням, реконструкцією, прийняттям в експлуатацію належного їй нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , та в подальшому розпоряджатися належним їй домоволодінням з прилеглою земельною ділянкою, що знаходиться за тією ж адресою (а.с.10).
Відповідно до договору № 11/11-5 від 11 листопада 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «Геохора Плюс» на надання послуг з виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд та для введення особистого селянського господарства (присадибна ділянка), яка розташована: АДРЕСА_1 . Вартість робіт у відповідності з домовленою ціною складає 2500 гривень (а.с. 14). 
Згідно до заяви від 15.02.2016 року, нотаріально посвідченою приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Дацком Я.О., ОСОБА_2 повідомила ОСОБА_1 про те, що скасовує довіреність, видану на його ім`я на право представництва її інтересів та розпорядження належним їй домоволодінням з прилеглою земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.11).
25.04.2018 року позивач направив на адресу відповідача претензію (пропозицію), з вимогою виконати умови домовленості щодо укладання нотаріального правочину по купівлі - продажу вказаного домоволодіння, яка залишилась без відповіді.
Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилався на те, що у зв`язку із тим, що відповідач відмовляється від виконання своїх зобов`язань щодо нотаріального оформлення договору купівлі - продажу оспорюваного домоволодіння та не повертає позивачу отримані по розписці кошти у сумі 4500 доларів США, він вважає що має законне право витребувати із чужого незаконного володіння відповідні кошти.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача в частині витребування з чужого незаконного володіння у ОСОБА_2 та повернення ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 4500 доларів США, що в гривневому еквівалентів складає 126570,60 гривень, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки договір купівлі-продажу будинку, який за своєю формою та змістом відповідав би вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, передана сума коштів позивачем ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_2 підлягає поверненню.
Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України є, зокрема, договори. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
У відповідності до ч. 1, ч. 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого ст. 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.
Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно.
Отже, норми ст. 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань.
Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 07.05.2007 року відповідачем ОСОБА_2 була складена розписка, в якій зазначено, що вона, ОСОБА_2 , 07.05.2007 року продала ОСОБА_1 належний їй будинок АДРЕСА_1 та за вказаний будинок вона отримала 4500, 00 доларів США, претензій не має (а.с. 9,24). 
Згідно розписки від 07.05.2007 року відповідач ОСОБА_2 , в прочтій письмовій формі, домовилася про продаж свого домоволодіння з позивачем ОСОБА_1 , за що отримала 4500,00 доларів США. 19.02.2007 року ОСОБА_2 видала довіреність на ім`я ОСОБА_1 бути її представником у державних та недержавних установах, підприємствах, організаціях, що пов`язані з добудуванням, реконструкцією, прийняттям в експлуатацію належного їй нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , та в подальшому розпоряджатися належним їй домоволодінням з прилеглою земельною ділянкою, що знаходиться за тією ж адресою (а.с.10)
Враховуючи, що між сторонами по справі відсутні належним чином оформлені договірні відносини щодо купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , отже кошти в розмірі 4500 доларів США відповідач отримала від позивача без достатньої правової підстави. Відтак і повернення коштів має відбуватися на підставі положень ст. 1212 ЦК України.
Така правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного суду, викладеним у Постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 та Постанові Великої Палати Верховного суду від 31 січня 2020 року у справі № 161/17945/18, відповідно до яких права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого ст. 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.
На підставі наведеного вище колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність правових підстав для витребування з чужого незаконного володіння у ОСОБА_2 та повернення ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 4500 доларів США, що в гривневому еквівалентів складає 126570,60 гривень, оскільки кошти в сумі 4500 доларів США відповідач отримала від позивача без достатньої правової підстави, що підтверджується наявними у справі доказами.
Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині доводи апеляційної скарги відповідача про те, що розписка від 07.05.2007 року є недопустимим доказом, так як не містить зазначеного місця вчинення, всіх обов`язкових реквізитів сторін та не свідчить про те, що сторони домовились про укладення договору купівлі-продажу в майбутньому, вказана розписка засвідчує лише факт передачі грошових коштів за проданий будинок, а не домоволодіння, оскільки, як вбачається із матеріалів справи, сторони домовились про продаж будинку АДРЕСА_1 за 4500 доларів США, що підтверджується розпискою відповідача ОСОБА_2 ід 07.05.2007 року, при цьому відповідач ОСОБА_2 , до написання вказаної розписки, 19.02.2007 року видала довіреність на ім`я ОСОБА_1 бути її представником у державних та недержавних установах, підприємствах, організаціях, що пов`язані з добудуванням, реконструкцією, прийняттям в експлуатацію належного їй нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому, на підтвердження того, що відповідач дійсно має намір продати позивачу спірний будинок, остання уповноважили позивача в подальшому розпоряджатися належним їй домоволодінням з прилеглою земельною ділянкою, що знаходиться за тією ж адресою (а.с.10).
Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду в оскаржуваній частині доводи апеляційної скарги про те, що попередній договір купівлі-продажу будинку підлягає нотаріального посвідчення та державної реєстрації, однак такого договору не існує, оскільки в даному випадку відсутність укладеного між сторонами нотаріально посвідченого попереднього договору не спростовує того факту, що відповідач по справі, без достатньої правової підстави, отримала від позивача грошові кошти в розмірі 4500 доларів США за продаж будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично не відбувся. 
Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що 19.02.2007 року вона видала позивачу довіреність, якою делегувала позивачу повноваження ввести в експлуатацію інший, не введений в експлуатацію будинок, за тією ж адресою та оформити земельну ділянку, однак, будь-яких дій за довіреністю позивач не виконав, оскільки, окрім наведених вище повноважень, відповідач уповноважили позивача в подальшому розпоряджатися належним їй домоволодінням з прилеглою земельною ділянкою, що знаходиться за тією ж адресою, що свідчить про попередню домовленість сторін спрямовану на відчуження відповідачем спірного будинку позивачу.
Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови в задоволенні позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції помилково застосовано до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України, з огляду на наступне. 
Так, у відповідності до ч. 1, ч. 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
 Отже, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого ст. 1212 ЦК України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.
Такий спосіб захисту можливий шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно.
Отже, норми ст. 1212 ЦК України застосовуються до позадоговірних зобов`язань.
Така правова позиція відповідає висновкам Великої Палати Верховного суду, викладеним у від 31 січня 2020 року у справі № 161/17945/18.
Таким чином, в даному випадку, права позивача по справі, який вважав себе власником спірного майна, а саме будинку АДРЕСА_1 , підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого ст. 1212 ЦК України.
Крім того колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісна така підстава була, але у подальшому відпала. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі № 607/5422-16-ц.
У Постанові Верховного Суду від 20.03.2019 року також зазначено, що якщо договір між сторонами не був укладений, тобто правова підстава передачі коштів у момент їх передачі відсутня, до правовідносин застосовується стаття 1212 ЦК України.
Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для відмови в задоволенні позовних вимог позивача з підстав пропуску ним строків позовної давності для звернення до суду з даним позовом, оскільки, на думку колегії суддів, позивачем не порушено строку звернення до суду з позовом, так як право на звернення до суду у позивача виникло з дня скасування відповідачем довіреності 15.02.2016 року, коли позивач дізнався про порушення свого права, та позивач звернувся до суду з даним позовом 20.09.2018 року, тобто в межах строків, визначених ст. 257 ЦК України.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення. 
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 24 березня 2020 року в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 05 жовтня 2020 року.

Головуючий: 

Судді: